52

Má býti spolu všeobecná v tom smyslu, že, ačkoli každému národu dovoluje, aby ve skladbách církevních připuštěny byly ty zvláštní formy, jež v jisté míře vyznačují hudbu toho národa, tyto formy přece mají býti takovým způsobem pod-řízeny všeobecnému rázu hudby církevní, aby žádný z jiného národa, slyše je, neznamenal dojmu nedobrého.
11. O DRUZICH POSVÁTNÉ HUDBY.
3.	Vlastnosti tyto shledávají se v nejvyšším stupni u zpěvu gregorianslcého, který je proto zpěvem vlastním církve římské, jediným zpěvem, který zdědila od dávných otců, kterého úzkostlivě ostříhala dlouho po století ve svých knihách liturgických, jejž jako svůj vlastní přímo věřícím předkládá, jejž při některých částech liturgie výlučně předpisuje a který nejnovější bádání tak šfastně obnovilo v jeho původní neporušenosti a čistotě.
Z těchto důvodů byl zpěv gregorianský vždy pokládán za nejvyšší vzor hudby církevní, takže může vším právem ustanoveno býti následující pravidlo všeobecné: tím je skladba církevní světější a liturgičtější, čím více svou povahou, duchem i jakostí blíží se melodii gregorianské, a tím je méně pro chrám důstojnější, čím více se poznává, že od nejvyššího tohoto vzoru se odchyluje.
Bude tedy nutno, aby starý tradicionelní zpěv gregorianský ponenáhlu při úkonech bohoslužebných byl znova zaveden; a všichni af mají za jisté, že úkon církevní nic neztrácí na svojí slavnosti, není-li provázen jinou hudbou než pouze touto.
Zvláště pak af se o to pečuje, aby zpěv gregorianský obnoven byl v užívání lidu, by věřící opětně podíl činnější měli na předepsaných obřadech církevních, jak bývalo v dobách dřívějších.
4.	Vlastnosti jmenované má též v předobrém stupni klassická polyfonie zvláště školy římské, která ve století XVI. dostoupila vrcholu své dokonalosti v dílech Pierluigiho Palestriny a i potom pokračovala plodíc skladby vynikající krásy liturgické i hudební. Klassická polyfonie velmi dobře se blíží k nejvyššímu vzoru každé hudby církevní, zpěvu gregorianskému, a z toho důvodu zasloužila, aby spolu se zpěvem gregorianským jí užíváno bylo při slavnějších funkcích církevních, jako jsou funkce kapely papežské. Třeba tedy, aby též tato klassická polyfonie ponenáhlu se zavedla při úkonech církevních, zvláště ve znamenitějších basilikách, ve chrámech katedrálních, ve chrámech seminářů a jiných ústavů církevních, kde nutných prostředků obyčejně nechybí.
Církev vždy uznala pokrok umění a jemu přála, připouštějíc ku bohoslužbě vše, co duchu tvůrčímu dobrého a krásného během století vynalézti se podařilo a co ovšem na újmu nebylo zákonům liturgickým. Jest proto hudba moderní též v kostele dovolena, neb i ona přináší skladby takové ušlechtilosti, vážnosti a důstojnosti, že nijak nejsou nehodny úkonů liturgických.
Nicméně, poněvadž lrudba moderní zvláště slouží účelům světským, třeba bude s větší bedlivostí pozor míti, by skladby hudební slohu moderního, jež se do kostela připustí, nic neobsahovaly světského, nepřipomínaly motivů divadehlích a ani svými formami zevnějšími nebyly tvořeny ve slohu skladeb světských.
6.	Z rozličných druhů hudby moderní nejméně vhodným ku provázení úkonů bohoslužebných je sloh theatrální, který v minulém století byl v největší oblibě, zvláště v Italii. Ten povahou svou nejvíce odporuje zpěvu gregorianskému a klassické polyfonii, a tudíž i nejdůležitějšímu zákonu a pravidlu každé hudby církevní. Nad to i vnitřní stavba, rhytmus a tak nazvaný k o n v e n c i o n a l i s m u s slohu