51

S pravým uspokojením duše Naší a s povděkem uznáváme mnoho dobrého, které v té věci se stalo v posledních letech v tomto Našem vznešeném městě Římě a ve mnohých chrámech vlasti Naší, zvláště pak ale u některých národů, kde muži výborní a horliví o čest Boží, se schválením této svaté Stolice pod řízením biskupů spojili se v kvetoucí sdružení a přivedli k phré cti posvátnou hudbu téměř v každém jejich chrámu i kapli.
Toto dobré však daleko ještě není společné všem; hledíce pak ku Naší vlastní zkušenosti jakož i poznávajíce mnohé stesky, jež ze všech stran Nás došly v tom krátkém čase, co zalíbilo se Pánu Nás, toho nehodné, k nejvyšší moci papežské povolati, nemíníme dlouho odkládati, nýbrž pokládáme to za Svou první povinnost, abychom ihned pozdvihli hlasu ku pokárání a odsouzení všeho, co při výkonech obřadných a předepsaných úkonech církevních vidíme odchylovati se od zmíněné pravé normy. Ježto v pravdě jest Naší nejvřelejší touhou, aby pravý duch křesfanský opět všemožně rozkvetl a u všech věřících se udržel, nutno jest přede vším ostatním, abychom starali se o posvátnost a důstojnost chrámu, kde právě věřící se shromád'ují, aby osvojili si ducha toho z prvního a neopomíjitelného pramene, jenž jest činné spoluúčastenství na svatosvatých tajemstvích a na veřejné i slavné modlitbě církve. Marným a pošetilým jest doufati, že k tomu cíli na nás sestoupí hojné požehnání s nebe, jestli naše chování k Nejvyššímu, místo aby s úctou vystupovalo k nebi ve vůni příjemné, dá do ruky Pánovy dutky, by opětně Božský Spasitel zahnal z chrámu jeho nehodné znesvěcovatele.
Pročež, aby nikdo nemohl od nynějška se vymlouvati, že nezná jasně povinnosti své, a aby odstraněna byla veškerá nejistota ve výkladu některých věcí, které již byly porušeny, uznali jsme za prospěšné přidati v krátkosti ty zásady, kterými řídí se hudba posvátná při úkonech bohoslužebných, a sebrati v jeden všeobecný celek hlavní předpisy církve proti rozšířenějším nepřístojnostem ve věci té. A proto z vlastního popudu a jisté vědomosti uveřejňujeme přítomnou Svoji I n s t r u k c i které jako zákoníku právnímu hudby posvátné (codici juridico musicae sacrae) chceme z piné Naší autority apoštolské by dána byla platnost zákona, ukládajíce všem tímto přítomným Naším listem co nejsvědomitější jeho zachovávání.
INSTRUKCE O HUDBĚ CÍRKEVNÍ.
1. ZÁSADY VŠEOBECNÉ.
1.	Hudba posvátná, jsouc integrující částí slavné bohoslužby, má také týž účel všeobecný, jenž jest oslava Boží a posvěcení i vzdělání věřících. Ona spolupůsobí, aby rozmnožena byla krása i skvělost obřadů církevních, a jako její hlavní povinností jest odíti vhodným zpěvem text liturgický, ku porozumění věřících předložený, tak jest jejím vlastním účelem, aby textu samému větší působivosti dodala, aby věřící s její pomocí snáze k pobožnosti povzbuzeni byli a lépe se připravili, by sebrali sobě plody milosti, které jsou vlastní slavnostem posvátných tajemství.
Důsledně tedy má hudba posvátná míti ve vyšším stupni vlastnosti, které má liturgie: svatost, krásu forem; z čehož samovolně plyne jiná známka její, totiž všeobecnost.
Má býti svatá, proto má vylučovati vše, co jest světské; a to nejen sama o sobě, nýbrž co do způsobu, jímž od těch, kteří ji vykonávají, jest podávána.
Má býti p r a v é u měn í, nebol není možno, aby jinak měla na duši posluchačů ten vliv, jehož církev, přibírajíc ve svoji liturgii umění zvuků, dosáhnouti chce.
i*