40 -‑

tito i s našimi odpůrci učí, než přikročí ke komponování aneb odsuzování! Proti takovémuto faktu skutečného talentu těžko bojovati zbraní, nemotorně na kolbiště církevní hudby z arsenálu moderní opery přivlečené!
Možná, že řinčení touto zbraní věrného našeho Cyrillistu do jisté míry znepokojilo, jenž před několika roky svými církevními skladbami hleděl se přibližovati vkusu vídeňských sborů chrámových, najmě svou Missa Án hon. sc. Theodorici«. Na štěstí však koncesse tomuto vkusu povolená nevchází ve spor s pravým církev-ním výrazem skladby; nelze tudíž Nešverovi ničeho vytýkati, hleděl-li těmito kompromisními skladbami získati Mozartem a Haydny vyhýčkané Vídeňany, jimž čilý rucli reformního díla přece jen otřásl houževnatou jich víru ve své domácí proroky.
Na konec budiž ještě poukázáno k slušné řadě motett a drobnějších sborů, jež vyšly z péra tohoto váženého skladatele církevního.
František Hruška, jeden z nejstarších průkopníků domácí reformy, vynikající skladatel přísně církevního slohu, výtečný varhaník a dirigent, narodil se roku 1847 v Hořicích.
Svého prvotného vzdělání v hudbě nabyl u tehdejšího učitele a řiditele kúru, Jos. Horáka. Později, jako žák realné školy v Král. Dvoře, zdokonaloval se ve hře na klavír u tamního učitele hudby, Fr. Dobrovského. Absolvovav nižší realku, věno-val se stavitelství. Avšak toto příliš praktické zaměstnání neuspokojovalo mladistvého idealistu, cele pro hudbu žijícího. Své touze po životním úkolu hudebnickém učinil zadost absolvováním varhanické školy v letech 1865—67. Byl pak po jistou dobu členem orchestru při král. zemském českém divadle. Krátce po tom stal se kapelníkem divadelní společnosti Švandovy. Roku 1872 dostalo se tnu místa řiditele kúru v Král. Dvoře a r. 1874 byl jmenován řiditelem kuru v Mladé Boleslavi, kde působil až do svého úmrtí r. 1889. Neúprosná smrt zachvátila jej v nejkrásnějším věku, právě v oné době, kdy dospíval ve svém produktivním umění k žádoucí výši technické i umělecké.
Nastoupiv jako řiditel kůru v Mladé Boleslavi, jal se ihned rozvinovati prapor Cyrillistů. Hleděl tu přede vším povznésti, vůbec radikálně zreformovati tamní chrámový kůr, jejž nalezl v přímo zuboženém stavu. Ovoce své neúnavné píle nedalo dlouho na sebe čekati. Již po dvou letech dodělal se tak skvělého úspěchu, že dostalo se mu od tamní městské rady pochvalného dekretu. Svým přičiněním byla záhy na to založena v Boleslavi jednota Cyrillská, jež v krátké době povznesla se na jednu z nejpřednějších jednot našich.
Hruška náleží mezi vynikající skladatele přísně církevní. V jeho skladbách znamenáme živou, nehledanou sice, ale také nevšední harmonii převážně diatonickou, na podkladě moderních tónin. Chromatice Hruška se nevyhýbal, o kterouž ostatně jen mimochodem zavadil dle vzoru G. E. Stehleova. Chromatika Hruškova není však nikdy banální, koketní aneb smyslnou, nýbrž veskrze cudnou, jadrnou a důstojnou — a to hlavně z příčině té, že jeví se zde býti s kontrapunktem srostitou, bez něhož Hruška vůbec pracovati nemohl. Proto také čire homofonní statě v Hruškových skladbách málokdy jen najdeme, ačkoli thématické spracování ve smyslu starých klassiků Hruška přespříliš nekultivoval.
S thématickou prací setkáváme se tu pouze v Hruškových dvou nejlepšícli skladbách, totiž v Missa in hon. Ss. Nominis Jesu *) a v Missa in hon. se. Caroli Bor.< Prvá mše řadí se k nejlepším skladbám nejen domácím, ale i cizím, jelikož
") Vydání Pustetovo.