-39

zásobárny , rozdružen pro ten který případ, uložiti. Naopak, hleděli jsme pouze dokázati, že staré klassiky není třeba kopírovati, af již po stránce slohové aneb za účelem dosažení kýžené nálady. Studovati však tento druhotný prastyl církevní hudby jest povinností každélio církevního hudebníka a skladatele zvláště. Beze studia pandekt není řádného právníka — a beze studia klassické polyfonie není zase řádného církevního skladatele.
Starocírkevní komponisté nebyli ostatně tak příliš často kopírováni, jak by tomu naši antagonisté chtěli. A konečně zdá se, že i těch několik naprostých kopií nebývá ani přespříliš provozováno, jimiž naši antagonisté prý jsou již přesyceni. Častějším však úkazem jsou skladby na podkladě starých modi. Pokrokový bez odporu náš Skuherský, jak jsme již shora podotkli, pohyboval se s nemalou oblibou a s úpiným zdarem moderního komponisty ve starých tóninách. A toho svého miláčka naši odpůrci za kopiristu sotva pokládati budou! Jen mimochodem budiž připomenuto, že deklarovaní chromatici : Chopin, R. Wagner a i Grieg nejednou ve svých skladbách připomínají vytknutý nám z nepřátelského tábora kopirism klassické polyfonie, holdujíce někdy v celých periodách i větách harmonickým sledům »dávno již zašlé aery církevní hudby. Ve skladbách těchto pionérů a pěstitelů moderního chromatisnnt působí z nenadání objevující se asketická diatonika starocírkevního rázu jako duha po prudké bouři. Tohof mocen jest ovšem duchapiný skladatel, na př. Chopin, jenž mnohdy po dvojitou periodu i ještě déle dovede nás upoutati prostinkým harmonickým materialem, začasté jen tonikou a dominantami, jedná-li se mu o jisté blažené setrvání na bodu klidu, kde rozsáhlejší harmonický apparát by znamenal nový rozruch a i chybu formovou. K tomuto bodlu se ostatně ještě vrátíme. --- Z dalších Nešverových mší uvádíme: Missa in hon. Spiritu Saneti pro jeden hlas a varhany. Tato skladba vyniká prostou, klidnou harmonií a ušlechtilou, po zpiisobu chorálu figurovanou melodií. Zaujímá jaksi přechodní stanovisko od moderní skladby ke chorálu, jemuž za náležitého přednesu připravuje půdu. Jest to zkrátka praktická mše pro poměry malých, najmě venkovských sboru.
Missa ,in hon. se. Procopii (u Fr. A. Urbánka) jest jedna z nejlepších prací Nešverových - a dlužno ji doporučovati nejen menším sborům venkovským, ale i zdatnějším sborům městských kůru.
Missa in hon. se. Vincentii<- pro 4 mužské hlasy doporučuje se svou mírnou polyfonií a lepou harmonií všem poněkud pokročilejším sborůn mužským, hlavně pak sborům středních škol a podobných ústavu. I světské pěvecké jednoty, jimž také tu a tam připadává účast na jisté církevní slavnosti, najdou v této skladbě vele-vítanou náhradu za jisté nezáživné a posvátnému místu neodpovídající skladby tak zv. liedertafelstylu. A protož směle tvrditi můžeme, že tato mše konečně přispěje k zušlechtění vkusu našich pěveckých jednot, které až dosud pokládají Lablera, Hoi-áka, Valentu, Hausmanna et tutti quanti za monopolisty v oboru církevní skladby pro mužské hlasy.
Nejzdařilejší ze všech Nešverových mší jest dle našeho přesvědčení Missa = in hon. se. Gustavi pro 4 smíšené hlasy a varhany. V této skladbě prýští ryzí církevní duch z pramenů moderní harmonie a více méně slohu oratorního. Již modulačr,, řád sám o sobě svědčí o naprosté modernosti této skladby. Dosti obtížná skladba tato — jedna z nejlepších slavnostních mší v domácí literatuře vůbec -- odstrašuje snad mnohého dirigenta od reprodukce její; neměla by však, jak bohužel dosud jest, ležeti ladem a dokonce ustupovati všelijakým těm nicotným výtvorům fantasie prostých pisálku, mnolidy i od modernistů pocházejících. Na této skladbě necht se