?5

nad zachováváním ad posvátné kongregace ritů dne 21. července 1894 vydaného regolamenta, jakož i následujících, k lepšímu porozumění stanovených pravidel:
1.	Ježto při každém liturgickém úkonu jak texty tak i postup jich určitě stanoveny jsou, není dovoleno od pořádku toho se odchylovati, předepsané texty měniti anebo vynechávati; pročež má se při zpívané mši sv. nejen Kyrie, Gloria, Credo, Sanctus, Benedictus a Agnus Dei, nýbrž i Introit, Graduale, Offertorium a Communio zpívati; jen po přednesení proměnlivých zpěvů budiž dovoleno přidati motett, jehožto text z liturgie neb z písma svatého vzat jest.
Při konání nešpor má se zachovávati nařízení Caeremoniale Episcoporum, jež předpisuje gregorianský zpěv pro psalmodii, a pro hymnus vícehlasou hudbu dovoluje. Zamlouvati se však bude, zvláště o větších slavnostech, když gregorianský zpěv kůru střídati se bude s tak zvanými falsibordony.
Nešporní antifony nechf se provozují ve své gregorianské melodii; chce-li je kdo polyphonné zpívati, není dovoleno je ani co do formy ani co do objemu nikdy rozšířiti v tnotetta aneb kantáty.
Při hymnech má se zachovati tradiční hymnová forma; pročež jest zakázáno na příklad: »Tantum ergo« zpívati ve formě romance, kavatiny, adagia, a ,>Genitori« ve formě allegra.
Ačkoli čistá vokální hudba jest vlastní hudbou církve, tedy dovoleny jsou přece skladby s průvodem varhan, jakož i po vyžádaném sobě dovolení Ordinaria (dle Caeremoniale Episcoporum) i s průvodem orchestru; orchestr však omezen býti má na smyčcové nástroje, s trvalým vyloučením hlučných a malicherných nástrojů, jako bubnu, bicích nástrojů, pozounů, zvonkových her, štěbotu ptactva atd.
Poněvadž zpěv vždy převládati má, tedy mají varhany a orchestr jej pouze podporovati, nikdy však zatemňovati ; při předehrách, mezihrách a na konci mají varhany a orchestr takové vlastnosti jeviti, které pravé hudbě posvátné vlastní jsou a výše uvedeny byly.
Užívání klavíru jest v kostele zakázáno, též i pouhá hudba na dechové nástroje, kteréž poslední pouze při průvodech venku dovoleny býti moliou, vždy však s tou podmínkou, že žádné světské kusy hráti při nich dovoleno není.
Za členy kostelního kúru mají připuštěni býti jen mužové osvědčené zbožnosti a počestnosti, kteří svým zbožným chováním při liturgických funkcích, této vznešené služby, kterou konají, hodnýrni se jeví. Jest též vhodno, aby zpěváci v kostele duchovní šat (talár a superpelliceum) nosili, a aby, když tribuny chorové příliš zrakům obecenstva vystaveny jsou, zábradlím neb záclonami opatřeny byly.
Osoby ženské nemohou býti členy choru neb hudební kapely; pročež sluší, když se chce užiti při zpěvu vysokých hlasů, sopránů a altů, postarati se zvláště o vycvičení hochu, dle starobylého obyčeje církve, jak ze života sv. Řehoře Velikého zřejmě vysvítá. -Řeholnicím a oněm osobám, kteréž ženským společnostem náležejí, jest dovoleno zpívati jen ty části, které pro kůr určeny jsou, a sice výhradně en v jicli klášterních a ústavních kostelíc h a kaplích.
Jako zvláště velikého zlořádu stříci se jest i pouhého zdání, jako by liturgie při posvátných úkonech byla něčím druhotním a jaksi služkou hudby, ježto přece hudba býti má jen částí liturgie a její poníženou služebnicí.
Dle těchto úvodních poznámek nařizuji takto :
1. Nejbližším měsícem září počínaje není dovoleno v žádném chrárnu patriarchátu, ani při mších, ani při nešporách aneb požehnáních zpívati takové skladby,