i1\	1 \	n	miř--1 > > >a~~v	--~ a.~
lig, 	
LL
;e~'ltiť	CASOPIS
w	jaro l afolickou 1lucibu lDosváfnou

v Čechách, na Moravě a ve Slezsku,
I/	zároveň Y ~
ORGAS O EGUÉ JUNOxY CYRULSI*É
Majitel, vydavatel a redaktor:
	1904, Ročník XXXI,	F. J. LEHNER.	C1SIO 5, a 6.

lC
Pastýřský list kardinála josefa Sarto, patriarchy benátského, kléru svého patriarchátu.
Sdeluje Dr. Josef Mrštík. (Pokračování.)
D
ruhou námitkou jest veliká snadnost, s kterou moderní hudbu lze provozovati, ježto s málo prostředky hlučných effektú se docílí. A vskutku, dva nebo tři koncertující hlasy stačí, aby sola a duetta mohla býti vsunuta, mimo to s několika j`nými hřmotnými hlasy v středních a závěrečných sborech svede se hudební produkce často i dlouhého trvání. Avšak tena zpíisob snadného provedení nikterak nestačí k tomu, aby skoro úpiný nedostatek posvátného rázu v církevní hudbě byl ospravedlněn, tím méně, ježto se zcela stejnými prostředky lze provésti stejně snadnou, ale spolu dustojnou hudbu, jež svým hřmotem neohlušuje, ale duchu církve odpovídá.
I tím, že se pravá církevní hudba zkaženému vkusu nelíbí, povstává jí nepřítel. Nedá se totiž popírati, že světácké skladby, poněvadž snadno jsou srozumitelné a především po stránce rhytmické pochopitelné, tím více se líbí, čím méně jest ti posluchačú pravého a dobrého hudebního vzdělání.
Proto praví odpúrci, že světácké ty skladby lidu se líbí, a odvažují se tvrditi, že návštěvy věřících při liturgických úkonech v té míře bude ubývati, v kteréž sloh světácký v chrámech bude potlačován a jiným zaměňován. Avšak aniž bych to připomínal, že pouhé líbení se nikdy nebylo dobrým a správným soudcem v posuzování věcí posvátných a že není dovoleno lidu ve věcech, kteréž dobré nejsou, povolovati a ustupovati, nýbrž nutno jest lid vzdělávati a poučovati, pravím, že při tom slova lid« příliš mnoho se zneužívá, nebof lid ukazuje se v pravdě mnohem vážnější a zbožnější, než obyčejně za to se má, má zálibu na posvátné hudbě pravé a nikterak neustává choditi do kostelu, v kterých taková hudba se provozuje. - Skvělým toho dokladem jest poslední jubilejní slavnost, kteráž konána byla v basilice patriarchální sv. Marka, kdež po 4 dny skladby byly provozovány, které v nejpřísnějším smyslu slova byly >musica sacra , hudbou posvátnou, a to jak zpěvy gregorianské, tak polyphonní ve slohu Palestrinově, a lid s nadšením jich se účastnil a se zbožností. Nejen vysocí praeláti, kteří slavnost přítomností svou poctili, nýbrž