-27

a porozuměná vzděl, vata i rozum. Žáci často byli naporrrínáni, ahv žili dle toho, co zpívali.
Mnozí hoši nosili, jsouce kleriky a přijavše tonsuru neb i nižší svěceni, šat duchovní; v mnnhé klášterní a kapitulní škole byl pořádek klášternímu podobný. Zpívalo se bud' ve spojení s mužským sborem, nebo zpívali chlapci sami aneb střídavě s muži. Zpívali na př. chlapci t. zv. tropy o svátcích, mužský sbor pak partie vlastní liturgie; ovše .r určoval učitel, kantor mnohdy libovolně, co chlapci mají zpívati, někdy mu to i bylo předepsáno. Též zpívail chlapci sekvence. V sel.-vencích z času Notkera nalezáme stopy, že chlapci s muži se střídali ; tak stojí v sekvenci v sobotu před Septuagesimou: »Zpívejte tedy, druhové, radostně: Alleluja! A vy, chlapečkové, odpovídejte dále: Alleluja! A nyní pějte společně: Alleluja!, (Caec. kalend. 1879, 61). Graduale, jež pokládáno za zpěv zástupú nebeských od některých, zejména versus Alleluja., jako odpověd' jejich, také někdy zpívávali chlapci.
V praxi zpívalo se velmi často. Při mši svaté, hodinkách, nešporách, při slavných příležitostech, při litaniích, processích a při pohřbech. Když král Guntram r. 540 svúj vjezd do Orleanu slavil, uvítali jej chovanci biskupské školy zpěvy latinskými, řeckými, hebrejskými a syrskými. (Thomassin c. 93.) Žáci chodívali zpívat i před příbytky pravidelně občas, někde za měsíc, za týden. Některých produkcí súčastňovala se celá škola, jiných jen někteří. Dlouho zpívalo se jen jednohlasně ; teprve když vyvinul se zpěv vícehlasý, učeno i tomu, ale počet vybraných pro něj víc a více řídne. - Palestrina i Orlando Lasso měli svoje hochy. A skladby jejich psány pro hochy. Zkuste skladby starých mistrú a dejte je zpívati ženským hlasúm
a poznáte, jaký je rozdíl. Slyšel jsem Palestrinovo :>Stabat se ženskými hlasy, a řeknu skoro, Palestrinu jsem nepoznal, zvyklý jsa vždy jen chlapeckými hlasy jej dáti zpívati.
Za práci svou (Schonnefeld) odměňováni byli zpěváci mimo jiných odměn a mimo to, že mnohým placeno, kterýžto plat odváděli rodičúm, jiní že byli vy-držováni, dávána jim suknice, strava zvláštní slavností velmi dojemnou, která v mnohých klášterních a kapitolních školách byla konána každoročně v den mlád'átek (innocentes, nevinné dítky). Byl to den radosti a cti, připomínající dětem budoucnost a v budoucnosti mající jim připomenouti minulost. Schubiger ve své --Sángerschule St. Gallens:; nám slavnost tu popisuje: Nejhodnější a nejpilnější hoch byl ten den určen za představeného kúru chlapeckého a obdržel jako znamení své Bodnosti húl, která byla podobna holi opatově. Tu ten den směl nositi. Měl pak právo si vyvoliti pro ten den dva assistenty (zvané kaplany) ze svých druhá. Veškerý zpěv bohoslužebný ten den měli a řídili chlapci; všecl<y úřady (které laik míti smí) při hodinkách i při jiných obřadech byly v rukou chlapcú. Odpoledne byl slavný prúvod a požehnání (asi nešpory, protože požehnání je púvodu pozděj‑
šího); a při druhých nešporách při slovech magnificat , jež jsou: deposuit potentes de sede , (sesadil mocné se stolice, s trúnu) byla hul opatská, znak hodnosti, zase chlapci vzata; tím jejich panství i hodnost přestala. V den tento všichni se vynasnažili, aby radost chlapcú byla pokud možná největší. Schonnefeld praví, že věc tato ukazuje, v jaké vážnosti zpěv chlapecký tehdáž stál, jak byl ctěn, co hoši dovedli a jak dovedně byla láska ku zpěvu a vážnost k němu v srdcích liochu probouzena, udržována i zvyšována. Volá pak: Krásné časy, ve kterých umění
taková péče byla vc'.novana!	(r'okracováníJ