— 15 —

trpělivé jeptišce, aby je žalmům na pa-mět učila — ovšem to byla těžká práce, ale práce, která ovoce přinesla. Až po-sud obdivujeme se paměti, jakou mnozí ve středověku měli, a paměti tato obrovská je výsledkem tollo, že záliy se s cvičením jejím počalo a nikdy nepi•estalo. Počátky počtů též učily se děti znáti, s čímž ovšem tehdáž spojena byla gymnastika prstů. Ctení a psaní, zpěv.
Ve stái•í asi deseti let počínal žák trivium,*) t. j. grammatiku, rhetorilcu a dialektiku; discipliny filologické. Abychom určitě ohraničili, čemu se v triviu učilo, není ani možno. Grammatika ob-sahovala latinu a i znalost autorů; neúprosně se žádalo, aby žák uměl latinsky mluviti, se vyjadřovati; jsou ale stopy, že i jiným řečem někde se vyučovalo. Rlletorika byla nejen nauka o řečnictví, ale spíše ještě nauka o písemnostech, zhotovování listů a listin. Dialektika s rhetorikou bývala spojena v logiku; umění mysliti a myšlénky vyjadřovati. K dialektice náležely disputace.
Ku quaclriviu připuštěni byli jen žáci nadanější. Obsahovalo arithmetiku, jejímž nejdůležitějším dílem byl computus, umění vypočítati role a svátky círleevní; geometrii, s níž spojena byla geographie a přírodopis, jak se zdá; astronomii jako dopiněk computu; a též musiku. V mu-sice nedostačovalo, aby kdo by1 dobrým zpěvákem, hudebníl:em, vyžadovalo se, aby dobře znal theorii tehdejší, vztahy tonů dle arithmetilcy, rhytmus, o délce strun a výšce tónů atd. Jen ten je 1nusicus, kdo podstatu musiky v sobě zná, ne dovedností rukou, ale rozumem ji pochopuje. (Boethius, de musica, 1., 34.) Alkuin ji definuje: »Musika je nauka, která jedná o číslech, jež v tónech shledáváme.« (Musica est disciplina, quae de numeris loquitur, qui iuveniuntur in sonis. U Gerberta, Scriptores cle mus. sacra, l., 26.)
Jak dlouho trvalo celé vyučování, nevíme. Zdá se, že asi 12 let. Soudíme talc z místa Hartmanna von der Aue,**) (v »Gregoriu«, vydal Hermann Paul, Halle 1882. Schónbach, Ueber H. v. der Aue, Graz 1894). Tí'i léta přípravka, tři trivium, šest quadrivium ; nebo: trivium a quadrivium devět let. Pak počínalo pro

*) Znám je ještě název škola =triviální«. — Užívá se ještě nyní slova »triviální«, tolik co nízleý.
**) Stěžuje si, kdo seděl L let ve škole, že se pro rytíí•ování špatně hodí.

kněze vzdělání theologické. Ostatní pro předmět náš účelnosti nemá.
Zpěvu vyučovalo se od pi'ípravky ve všech stupních, ve všech školách. Vy-učování to bylo velmi nesnadné pro nedostatek notového písma. Neumy udavaly tón jen přibližně, jen je-li následující tón výše neb níže, nebo tentýž, nebo počet tónů vyjadřovaly. Vzdálenost mu-sil zpěvák znáti nazpamět; zda i rhytmus udávaly, nevíme. (Dechevrens, učený Jesuita, dokazuje, že ano.) Proto musili žáci znáti skladby téměř nazpamět a ne-umy byly jen pomůckou jejich pam,řti. A když Guido z Arezza notového písma počátek učinil, veliký byl úžas ve světě; ale dlouho to ještě trvalo, než všecky překážky byly odstraněny; teprve ve XII. a XIlI. století systém jeho rozšířen. Dle školního řádu ve Spýru z XIV. sto-letí má učitel školy dómu v létě v ne-děli a ve svátky vyučovati ve zpěvu a psaní not dle Guidonova systému.
To je ]crátce udaný plán školy klášterní, resp. kapitulní. K podrobnějšímu studiu poukazuji na prameny, jež na konci uvedeny budou, podotýkaje, že někde i jiný plán měli, a že do podrobností jej určiti je velmi těžko. Jiný plán měly školy farní, a během století mnolio se změnilo, přidalo, vypustilo, vyvinulo.
Jal; se zpěvu vyučovalo? To vypravuje professor Walter (Kirchenmusilcalisches Jahrbuch, 1887) následovně : Hoši již pí•i počátku všeho vyučováni vzděláváni byli ve zpěvu, aby záhy, co nejdříve mohli súčastniti se společných bohoslužeb, nebol byl pi-edpis, že žáci mají se súčastniti officia mnichů neb kanovníku. Jisté »Antiphony a Responsoria« zpívali pouze žáci. Opat Angilbert ('j 814) pi-ítel Karlův, učinil nadaci, aby v opatství St. Riguier stále z ní vydržováno bylo ioo hochů, kteří by, v kláštei-e jsouce vyučováni, mnichům ve tři chory rozděleným při zpěvu žalmů i při jiném zpěvu pomáhali. I v nejmenších klášteřích hoši byli vyučováni a zpěvu se súčastniti. Účelem vyučování zpěvu bylo
Ut sonos dulces decantent voce sonora, quot pedibus, numeris, rhytlmo stat musica, discant;
Zádný předmět nevyžadoval tolik času, (vyjimaje snad grammatiku), jako zpěv, ve Icterém žáci vyučováni byli, dokud chodili do školy. Již učení se znamením zpěvu (neumám) bylo s pi•evelikou obtíží spojeno. Ještě více ale čtení těchto znače];.