14

dne, ve který by posvátného zpěvu ne-předpisovala, která ustavičné pěstování zpěvu, a to umělélio vyžaduje. Řehole tato má zpěv za »opus Dei«, práci ku cti Bolta, zaměstnání, kterým IAli se ctí, připisuje jemu veliký význam asceticicý, vyžaduje velikou svědomitost ve zpěvu; quantum potes, tantum aule, kolik můžeš, tolik se odvaž ku cti Boží, platí o zpěvu v řeholi této. I zpěv je prostředníkem k dokonalosti, prostředkem, který má býti co nejdokonalejší. V této řelioli sv. Benedikta, kterou sv. Bonifác uváděl, bylo dovoleno, aby již hoši byli přijímáni jako pueri oblati, hoši obětovaní; ode dne obětování zůstali v ]clášteře, a byli pro povolání ntnišslcé vychováváni (Regula S. J. 13enedicti c. 59. ed. Martene, Par. 16go.) "Pito hoši i mladíci zpívali s ostatními; proto byli i ve zpěvu úsilovně cvičeni. Ale i cizí hoši, ne »pueri oblati«, u mohých ]clášterů byli pi-ijfmáni, vzděláváni a vyučováni, ač klášternímu povolání se nevěnovali. Mnozí bydlili u kláštera, jiní přicházeli občas, aby sbor klášterní při zvláštních příležitostech nesilovali, a to stávalo se, když okolí kláštera rostlo v osady, případně i města.
Jalto u klášterů povstaly školy pěvecké a s nimi spojené literní, tak i u lilavnějších kostelů, zejména katedrálních. Na př. biskup Chrodeyang (742—766) pokusil se o to, aby sídlo biskupské Mety bylo semeništém lcřestanskéllo vzdělání pro celou diecési. Duchovní
u katedrály žili jako řeholníci dle řehole sv. Benedikta společně. Klerus diecése
v městě biskupa nabýval svého vzdělání, viděl tatra i vzor své činnosti. U dómů povstávaly školy, zde přijímáni hoši za účelem vzděláni pro stav cluchovní: a ve vzdělání tom podíl lví byl vyměřen zpěvu. Vita canonica, život společný dle pravidel rozšířil se v mnohých diecésích ... povstávaly kapitoly a s nimi školy u dómů, školy lcapitolní. Slavných bohoslužeb bylo mnoho, proto bylo po-třeba mnoho zpěvu; panovníci zářili svým příkladem, projevovali svoji vůli; Rima vzor i tu měl veliký vliv. A pivot z víry, hojné účastenství na bohoslužbách vyžadovalo, aby zpěv byl pěstován. A z počátku bylo to i čestné, byl-li hocli přijat do školy takovéto, nad to otevírala se mu cesta ku stavu duchovnímu, lioduosti nejvyšší.
Tak vidíme povstávati školy ]clášterni, školy kapitulní a při kostelích

katedrálních. Jmenujeme některé slavnější: Aniaue, I'erriěres, Fontenelle, Cambray, Yaříž, Dijon, Orleans, mulda, Reichenau, Lyon, Mety, Toul, Ilirschau, Cluguy, Verdun, Yomposa, St. Gallen, Hersfeld. Yriim, Konstant, Augsburg, Worms, 5pýr, Kolín, Mohuč, Miinster, Corvey, Berger, Bremy, Hildesheim, Magcleburg, Salzburg, Freising, Tcgernsee, Benedilctbeuern, St. l:mmeram v Reznč, Yasov atd.
Kantor nebo praecentor stál včele školy (zpěvák neb předzpěvák), kterýžto název u nás ještě se zachoval. Jemu náleželo vyučování a vedení zpěvu. Učil-li kantor i některému jinému předmětu, někde zván byl primicerius, t. j. první z učitelů v seznam jich zapsaný (primus in tabulam relatus). L kapitoly pal,: dozorcem nad zpěvem a školou (snad i ně-kde zprvu učitelem), který přijímal • álcy, byl cauonicus scholasticus.
V jaké úctě zpěv byl, možno poznati ze slov Rhabana Maura : »Kdo musiky nezná, tomu není možno, aby pati- ně zastával úřad církevní.« (De cleric. iustit., II1., 24.)
Rozumí se, že brzy a snad i někde současně se školami klášterními a kapitolu{mi povstávaly školy farní, při farních clirámecli Páně, jal: v historiích jednotlivých chrámů, měst i obcí dočísti se lze, i v pramenech, jež na konci udáváme. Povstávaly i později školy městslcé, jež s farními byly však v těsném spojení.
Budiž nám dovoleno dle Michaela (»Culturzustáude des deutsclteu Volkes«, knilia II., hlava VI., str. 356. uásL) něco pověděti o tom, čemu se na školách klášterních vyučovalo, ovšem když již se vyvinuly a v rozkvětu stály.
Dítě počalo choditi clo školy, když mu bylo sedm let. Hlavním předmětem bylo, jalo se samo sebou rozumí, náboženství. »Otče náš« a vyznání víry měli dítě naučiti rocliče aneb ]cmotři. To bylo obligátní nejmenší vědění. Ve škole (klášterní) naučilo se clítě vedle apoštolského vyznání víry i těžší atlianasiánslcé, pal., jalo se zdá, kateclietické oddíly o hlavních hříších a o sl:utcícli milosrdenství; a zvláště lileděuo na to, aby dobře mu vštípeno bylo učení o svaté zpovědi.Lálry, již v přípravní třídě po-čalo se dítě učiti žaltáři, aby co nejdříve se mohlo súčastniti modlitby ]cůrové. Ano se i stávalo, že rodiče, ještě dříve ncž žáky posílali do školy, je svěřovali