13
O zpěvu chlapeckém.
Podává P. Bohumil Matěj$, kněz kongregace Nejsv. Vykupitele. (Pokračování.)

»Jednou píše Karel Veliký svému učiteli (Alkuinovi), kam se skryla planeta Mars, že ji nevidí; podruhé, proč v žádném z evangelií není liymnus, který Spasitel po poslední večeři zpíval« Tento vášnivý milovník všeho umění stěžoval si Alkuinovi : »Kéž bych měl dvanáct takových učenců, jako byli Jeronym a Augustin.« Alkuin mu odpověděl: »Stvořitel nebes i země spokojil se se dvěmi, a ty jich chceš míti dvanáct ! Tato slova historika Weisse (IV., lo5), charakterisují též jeho činnost v církevní hudbě. Karel Veliký milo-val vášnivě téměř hudbu církevní, a tak měl podíl na povaze Merovingi:i, kteří z Italie i Irska, milujíce hudbu, zpěváky povolávali. I Karel povolal z láma dva zpěváky, Petra a Romana. Sám často zpívával v kůru. Dle jeho vůle měly býti školy u každého hlavního kostela, a zde vyučovati se mělo zpěvu a žalmům, dále matematice, komputu, to jest jalo se svátky církevní vypočtou, grammatice. Lullovi, žáku sv. Bonifacia, píše, aby chudé ltoclty pod-poroval a vše pro vědu a umění činil. Karel měl školu pěveckou u dvora; častěji byl při vyučování přítomen, sám žáky ze zpěvu zkoušel. Alkuin vypravuje, že učitel zval se Sulpicius (je-li to pravé jelio jméno, nevíme; u dvora Karlova mnozí dávali si jména latinská), a v básni nám líčí vyučování zpěvu:
*Sulpicius vyučuje veselé zástupy
vzdělává hochy Idithunovy ve zpěvích posvátných, učí je pěti libé tóny líbezným hlasem;
učí í počet, rhytmus a stopy znátiu.
Duchovním přikázal, aby hochy, a to nejen rodu nižšího, nýbrž i vznešené vy-učovali v žalmech, notách a ve zpěvu, v ]computu a grammatice. V klášteřích a biskupských školách měli býti vyučováni v římskémLpilsobU zpěvu, a visitatoři Karlovi nad tím bděli, občasně přicházejíce se přesvědčit, a konajíce službu jakýchsi inspektorů hudby církevní i všeho vyučování. K. 774 poslal duchovní do Ríma, aby se tam zpěvu vycvičili a pak představenými škol býti mohli. K. 790 zavolal z Ríma 72 zpěváků, ]steré na rozličná místa říše své poslal.
Při zpěvu církevních hodinek býval pravidelně ve své kapli přítomen, zpíval s sebou. Rukou neb holí označoval toho,

kdo n1ě1 čísti čtení neb předzpěvovati,. nebo měl k ruce jednoho, jejž posílal s týmž vzkazem. A poněvadž každý mohl býti označen, bylo tím docíleno, že jednak vzdělávali se ve zpěvu, aby veřejně ne-byli zahanbeni a od něj pokáráni, jednak při zpěvu samém byla napjatá, až úzkostlivá pozornost. Označoval pak nejen liochy, ale i kněze v těch částech, které kněžím zpívati přísluší. Mnich jeden vy-pravuje nám (Monach. S. Gallensis L, 18. Kirchenm. Jb. 1887, str. 42.), že, přišel-li cizí duchovní do residence, bylo mu zpívati s sebou. Běda jemu, neuměl-li. I na cestách býval officiu se svými syny v mnohých kostelích přítomen. Když jednou, na cestácli jsouce, v kostele zpí vali s jinými officium, vstoupil z nenadání cizí kněz do choru, a stál uprostřed. Ihned byl vyzván, aby zpíval s sebou, a hrozil mu předzpěvující holí; kněz ale zpívati neuměl. Jsa v úzkosti, otvíral ústa, a dýchal, zpěv nápodobě; ale ne-zpíval. Po officiu si jej Karel zavolal a mysle, že zpíval, poděkoval mu za jeho namáhání a dal mu něco stříbra. I nástupce jeho Ludvík Pobožný, i ostatní panovníci zpěvu, zvláště zpěvu clilapeclcému, školám velikou péči věnovali, ač již ne v té míře, jako Karel.
O zpěv chlapecký pečovaly i kláštery; záhy povstaly pěvecké školy u klášterů, jimž mnozí mnichové věnovali mnolio svého času i mnoho píle. Veliký vliv, ano vlastní původ škol těch slušno hledati v příkladu Říma, ],;de byly zmíněné výše dvě školy pěvecké; dále i úsilovná snaha panovníků, aby zpěv byl zveleben, ve kteréžto snaze v první řadě v klášteřích nalézali svoje účinné podporovately; jakož i v rozkazech panovníků, v podmínkách při fundacích a zakládání klášterů nejen od panovníků, nýbrž i od jiných dobrodinců ukládaných; konečně i v řeholi klášterů samé. Kláštery byly sídly vzdělanosti a umění, a to křestanského. Podstatným pak dílem tohoto umění je také zpěv, zpěv liturgický. Již ta okolnost, aby sobě vychovali a vzdělávali řádné zpěváky, byla sama o sobě vedla k zakládáni škol pěveckých. Svatý Bonifác mnoho klášterů založil, a to řehole sv. Benedikta, slavné paměti, která na zpěv tak velikou váhu klade, která talcřka nezná ani jednoho