— I2

tečnou pro ráno i večer života pozemského ... Jaká to Manna? Zalétni, duše má, k jeslím u Betléma, do toho v pravdě »domu clileba«, a odtud spěj v chrám a zahled se v druhý »dům chleba«, v druhý Betlém : ve svatostánek — a zvíš a po-chopíš, že On je to, Hospodin Bůh náš ...
Hymnus v matutinu zpívá či říká se týž, který pro celý advent již byl předepsán;
O Slovo s výšin nebeských, jež z lůna Otce věčného zplozeno na svět přicházíš mu v pinost časů na pomoc:
Rač osvítiti naši hrud
a zapálit ji láskou svou, at srdce světem zhrdajíc se piní rajskou rozkoší:
At až na soudě stane Yán a hříšné v oheň odsoudí. i laskavě zas věrné své
dle zásluh vezme do nebes:
At nejsme ohně kořistí, jenž v pekel víru věčně plá, než at se v nebi radujem patříce Bohu tváří v tvář.
Bud' sláva Otci i Synu
i Tobě, Duše přesvatý,
jak bývala vždy od věků
i nyní bud i ua věky. Amen.
Než jak vroucněji voláme k tomu Slovu věčnému na svět přišléuitt právě v poslední den před pauiáticou jelio pří-chodu!
Zítra již přijde ! vPosvětte se a při-pravte, zítra uzříte slávu Boží mezi sebou ... Zítra poznáte, že přijde Pán ... Zítra odejme od vás všelikou mdlobu ... Zítra zničena bude nepravost země a nad vámi ujme se vlády Spasitel světa ...« ó blažené »zítra«, jež opět a opět za-znívá z responsorií ua konci všech tří posvátných čtecí, následujících po hymnu a žalmech ...
A jal: zvláště radost a nadšení za-chvívá duší i tělem, když -- ve clu•ámecli ]cathedráluích, 1:apitolnícll a klášterních — při primě toho dne čte v Clióru lektor pi•íslušnou lekci z martyrologia. Všichni stojí pi-i čtení toho dne a lektor čte slavnostně:
»Dne 25. prosince: roku od stvořeni světa, ledy na počátku stvořil Bůh nebe a zemi, pětitisícího stého a devadesátého devátého; od potopy pak dvoutisícílo devítistého padesátého sedmélio; od na-rození Abraliamova dvoutisícího patná

ctélio; od Mojžíše a vyjítí lidu israelského z Egypta rohu patnáctistélio desátého; od pomazání Davida na krále roku tisícího třístého druhého; v šedesátém pátém týdnu podle proroctví Danielova; v olympiadě sto devadesáté čtvrté; od založení města Říma roku sedmistého padesátého druhého; ve čtyřicátém druliém roce panování Uctaviana Augusta; kdy celý svět byl v míru, v šestém věleu světovém: Ježíš Kristus, věčný Bůlt a vččnélio Otce Syn. chtěje svět svým příchodem přemilostivě po-světiti, počat byv z Duclia Svatého, po devíti měsících po početí n a r o d i 1 s e v Betlémě Judově z Marie Panny, člověkem byv učiněn: Narození Pána našeho Ježíše Krista podle těla ...
Když přichází předčítatel ke sloviuu »v Betlémě< atd., jež čte povýšeným hlasem, všichni v chóru pí-ítomnf poklekají, aby na kolenou vyslechli poselství převzácné a přeutěšeué ... Tělo v po-koře se sklání a v duši již zvoní radostný andělský ples »Sláva Bohu ua výsosti«, již již ráda by povstala s pastýři a spěchala tam v Betlémskou pláni a v chudobnou salaš, kde zvěst ta se piní...
»Radostný jásot na zemi zazněl, --talc píše sv. Bernard ve svém prvtlím kázání na vánoční svatvečer — »hlas vítězství a spásy ze stanů hříšníků. Vy-slechli jsme právě dobré to poselství, slovo útěchy, slovo piné blažeuélio za-slíbení, ltociné, bychom je opatrovali s veškerou péčí. U liory, zahlaholte clivalozpěvy, ó stromy, tlesleejte rukama před tváří Yánč, nebol On to jest, jenž pi•icllází. Slyšte nebesa! Zemi, otevi- uši své! Zasni a pěj chválu, ale především ty, ó člověče! Ježíš Kristus, Syn Boží, narodil se v Betlémě ! ... Které srdce, a byt bylo i z kamene, která duše není cíojata v nejhlubším nitru při tomto slově-1 Která zvěst by byla nad to radostnější? Které poselství vzácnější? Kcle bylo slýcháno co podobného? Kdy dostalo se světu daru stejně cenného? Ježíš Kristus, Syn Boží, narodil se v Betlémě!... Jak krátká to zpráva, ale jal: sladká v svém obsahu ! Její blaho nelzonečné nutí nás o významu poselství toho více se rozhovořiti. Ale slov se nám nedostává. Vždyf vskutku řeč je talc chaba, že změnil-li bych jen písmetlku, již seslabil bycli sladkost té zvěsti: »Ježíš Kristus, Syn Boží, nařodil se v Be‑
tlémě !«	(Pokračování.)