II

Dr. H a b e r l odpovídá rozliodně, ž e ano, a své tvrzení opírá hlavně dvětila důkazy, z nichž jeden nazývá bibliografickým a druhý hudebním (musilzaliscll).
»Bibliografie,« dí dr. Haberl ve svém spise: »Giovanui Pierluigi da Palestrina und das offizielle Graduale Romanum« »poskytuje nám nezvratný důlzaz, že ani před rokem 1614, ani potom nevyšla publikace tištěného Graduálu, jež by měla stejné rozdělení a stejné tituly jako rukopis Palestrinův a vyclání medicejslcé, totiž: »De Tempore« pro první a » De Sanctis« pro druhý svazek.«
Avšak Mons. R e s p i gh i upozoriiuje v díle námi dříve již častěji citovaném, předně, že tento rozvrh na dvě jmenované části má již Breviář a Mšál Pia V., že tudíž bylo zcela přirozeno Graduál roztřícliti podle Missálu. Dále ukazuje, že r. 16o6 vy Sel v Benátkách Graduál s rozdělením: De Tempore et De Sanctis, a poclobně jiné publikace roleu
1610 a 1611.
I'. R. M o 1 i t o r zase uvácíí (1. c. IL, str. 129--13o) Graduály s podobným rozdělením, jež vyšly r. 1618 a r. 1621. Tím se tedy bibliografický důkaz Haberlův úpině rozplynul. Vizme cí ů 1: a z h udební.
Zásady vyslovené v Palestrinově listě, psaném vévodovi Mantuánskému, jakož i v listě Don I?ernandovč (o pod-niknuté reformě) a později také hudebníky, leteří zkoumali rukopis Palestrinův,

opakované, lze prý nalézti také v nredicejslcém vydání. Dále jeví se prý s t e j-n o s t s t o lI u v chorálních melodiícli Medicey a v rytmických melodiích poly founích děl Palestrinových. Konečuě jest prý v dílech Palestrinových po-dobrá jednoduchost jako v medicejském vydání.
1 zde jest odpovďd na snadě.
Medicejské vydání shoduje se ovšerzi v lecčems s rukopisem Yalestrinovým dle zásad jím a jinými vyslovených. Ale předně jsou ony zásady tuze neurčitě a a všeobecně vysloveny, a mimo to je Medicea v zachovávání těchto zásad dosti nedůslednou. Ostatně budiž podotknuto, že Anerio a Soriano byli žáky Palestrinovými, pročež že mohli, ba mu-seli znáti zásady svého mistra.
Ze jest patrna stejnost slohu v medicejském vydání v dílech Palestrinových? Jak pak možno porovnati sloh melodií choráluícll s melodiemi polyfonními, když těžko porovnati dvě komposice téhož slohu ? Zde může tedy býti řeč o pouhém subjektivním dojmu. Konečně do-kazuje Mons. I."~espighi i P. R. Molitor, že polyfonní díla Palestrinova připomínají spíše bohaté a rozmanité melodie tradicionelní, než zkrácené melodie medicejského vydání.
Dlužno tudíž přikládati větší cenu zprávám (-Iokumentu, dlě nichž a n i první d i i medicejského vydání není dílem slavného mistra Palestriny.
(Pokračování.)

raf Církevní rok.

Podle Církevního roku Guérangerova píše Jindřich Skopec.

Vigilie Hodu Božího vánoč-. n i 110.*) Projděme v duchu modlitby hlavní části bohoslužby o vánočním svatvečeru. I brevíře si povšimněme, co předkládá v něm služebníkům svým Cír-Icev k modlitbě i ]c rozjímání na tento den významný.
»Dnes zvíte, že přijde Pán a ráno uzříte slávu jeho« — tínrto vyzváním (iuvitatoriem) počíná se matutiuum, mo-(-Ilitba jitřní. Jsou to slova vzatá z druhé knihy Mojžíšovy, kdy smiloval se Ho-spodin na prosbu Mojžíšovu nad hladovícím lidem Israelským na poušti a ozuá‑

*) Pokračování z č. 7.—8. 1903.

mil, že zázračně sytiti je bude maseuz i chlebem, dokavad nevejdou do země zaslíbené: »Večer poznáte, že Hospodin vyvedl vás ze země egyptské a ráno uzříte slávu Hospodinovu ... Večer budete jísti maso a ráno nasyceni budete chleby, a zvíte, že já jsem Hospodin Bůh váš.« (II., Mojž., %, 8, 12.)
Uplynulo patnáct set let a lsrael a všecko pokolení lidské hladovělo hladem lu-oznějším, cluchovním, čím dále tím bolestnějším ... A hle, Láska Boží oznamuje a posílá nový Polcrm shůry, nové Tělo, nový chléb, novou Mannu, dostatečnou k nasycení a Ic zachraně celého člověčenstva i každé duše zvlášt, dosta-