IO

býti Breve již vytisknuté opět vyňato a nové knihy vydány s Brevem z roku 16oS, jímž vybražei;o Raimondimu právo tisku na patnáct let.
Na čí podnět rozhodla se takto Stolice apoštolská, nelze určitě říci. Snad protestovaly proti novému Brevi některé kláštery, anebo hájili své zájmy naproti těmto výsadárn jednotlivce jiní tiskaři, — možná také, že protestovaly obě strany.
Ostatně nedočkal se Raimondi kýženélio výsledku svýcli úporných prací. Zcmřelt 13. února r. 1614, když měl vy-tisknutou teprve asi polovici prvního dílu Graduálu (llominikálu), jehož náklad by1 rozpočten na tisíc exempláí-ů. Timto úmrtím ztratil arci podnik dávno připravovaný sílu, jež nelekala se sebe větší námahy a oběti; ale přelcar",en nebyl, jelikož bylo k provedení díla všechno s důstatek opati-eno.
V závěti učinil Raimondi arci% évodu "l'oskánskélio svým universálním dědicem. Ten převzal dědictví prostřednictvím svého vyslance Guicciardiniho. I přestěhovalo se tiskařské nářadí brzy do florencského paláce ua římském vrcliu ,>Pincio(~.
Asi v listopadu 1614 dotisknut Dominilcál. Za role vyšel druliý dít Gracluálu, zvaný »Sanctuarium«.
Uprava tohoto vydání byla přímo nádherná. Chtělt se Raimondi svými novými chorálními knihami vyrovnati sta-rým rukopisům.
holiový svazek jeho Graduálu má přes 50 cm délky a skoro 40 cín šířky. Tisíc je celkem velmi dobře a čistě pro-veden; jen málokdy je nota z linky pře-sunuta. Text ozdoben četnými iniciálkami, jež nakreslil Florentan Antonio Terapesta. Na začátku Nové věty spatřujeme pělcnou iniciálu, větší či menší, anebo aspoň začáteční písmenu v červeném tisku. -- Titul, kterýž jest ovrouben bohatým rámcem s erbem papeže Pavla V. a odznaky moci papežské, zní u prvního dílu takto:
Graduale de Tempore ji.ixta ritum
Sacrosanctae Romanae Ecclesiae cum
caiitu Pauli V. Pont. Max. iussu refor‑
mato. Cum Privilegio. Romae. Ex Typo‑
graphia Medicaea. Anno M .1). C. XIIlI.
llruliý díl je nadepsán: Graduale de
Sanetis; ostatek jako u dílu prvnílio;
i letopočet je stejný, ačkoli vyšel o rok
později, ale na konci knihy, při tak zva‑
ném »kolofoně« (= závěrečný přípisek

pisatele nebo tiskaře) je vytisknut pravý letopočet: 1615.
(oba svazky mají na konci poznámku Superiorum Permissu (S povolením představenýcli).
Ponuiíuie-li, že papež odvolal své pozdější Breve, lcterýmž nový Graduál kostelům snažně doporučoval a pro něž molily nové choráini knihy činiti nárok na charakter officieluího vydání, porozumíme snadno, proč přidána Graduálu skromná poznámka: S povcleuím před-stavených. -- Ale jak srovnati s tím slova v nadpisu: -Se zpěvetu ua rozkaz papeže Pavla V. reformovaným?«
1'. R. Molitor pokusil se tuto otázku rozluštiti. Míní (I. c. II., str. lzo, pozn. z ), že Raimondi měl zároveň s Brevem vytislcuatý značný počet titulních listů pro oba svazky, když papež své Breve od-volal. Aby nebyl zasloužilý vynálezce tuze poškozen, dovolil papež, aby zůstal titul nezměněným, tedy s přídavkem : cum cautu Pauli V. Pont. Max. iussu reformato. — Leč po našem mínění byl tento přídavek i po odvolání Breve oprávněn, byt nové chorální knihy ne-byly přijaty za ofhcie Iní, nebot byly zpěvy v nich obsažené skutečuě na rozkaz apoštolské Stolice, ovšem na podnět Raimondiův reformovány, jelikož papež svolal komisi kardinálů, lcteráž pak zvolila hudebníky a svěí-ila jim provedeni reformy.
/,e medicejské vydání nebylo ofticielním, jest zřejmo ještě z jiných diivodů.
Již před touto publikací vydala Stolice apoštolská několik liturgických ]cnih, jako Brevíř, Missál, Pontiiikál, v nichž patrným jest officielní charakter z titulních slov: Auctoritate Superiorum (»Na rozkar, představenýcli«, ti. j. nejenom redigované, nýbrž také vyciané). Jest tedy veliký rozdíl Mezi závažností těchto knih a Graduálu vyšlého z medicejské knih-tiskárny.
Jiný důkaz pro svou tliési nalézáme v Brevi daném Raimouclinw dne 31. května 16oS. Tam čteme, že privilej Raimondiova,rnějící na patnáct let, má zůstati v piné platnosti, i kdyby před uplynutím této lhůty apoštolská Stolice z vlastní polinuticy opatřila reformu clioráluílio zpěvu. Vylu-ažuje tedy Breve officieluí vydání Stolici apoštolské.
/.de sluší pojednati o tom, bylo-li pro medicejské vydání použito Palestrinova rukopisu, o něj~ druhdy veden dlouhý spor.