— 9 —

že se dovědí:li ve Spanělích o nově zamýšiené reformě chorálních knih a o komisi kardinálů za tím účelem ustanovené. Král že si přeje obdržeti zprávy, bylo-li v té příčině již jeclnáuo a jalo daleko věc dospěla.
Na konec září téhož rohu svolal král juntu. Byli do ní zvoleni kardinál Toledslcý, královský dvorní kaplan Gil Ramirez de Arellano, L m-ique Pimentel a karmelitáu Fray Francisco cle Jesus. Junta sešla se v polovici října a již druhého listopadu podala králi svůj úsudek. Prozkoušela důlcladně list Inojosiiv i referát Teyxeirův, ale nesouhlasila s nimi. Radí naopak králi, aby se nep~idával k návrhům markýzovým, nýbrž aby po-slal do Rima list, žádaje, aby Jeho Svatost upustila od reformy, jestliže ji za-mýšlela. Zárovei at obdrží vyslanec v Rímě rozlcaz, aby jasně promluvil Jeho Svatosti o neblahých náslecícícli takové reformy.
Svůj úsudek odůvodnila junta obšírným memorandetn. Vyslovuje především svou pochybnost o jistotě údajů Inojosových a Teyxeirových. Ale i kdyby se naprosto zjistilo, že připravuje se re-forma chorálu Iilavnč ]c vúli finančním výhodám, pal: prý by bylo tím více po-vinností královou, aby ji zamezil, nebot záležitosti čistě církevní nesmí upíti za podklad hmotný prospěch. — Odvolává se pak k svatému Augustinu, dle něliož nesmí se změniti starodávné, ctihodné církevní obyčeje, leda že by užitek z takové změny plynoucí dalece překonal pohoršení, jež vzbuzují novoty. Ale takového uí'.iticu zde naprosto není. Dále poukazuje junta na to, že jsou mnohé jiné naléhavější věci, které čekají na vyřízení. Co by tomu řelcli protestanté, kdyby se v katolické Církvi dávala přednost věcem méně důležitým před důležitými. A jaký povyk povstal by mezi nimi, kdyby Církev žádala od věi•ícíclr nových peuěžnýcli obětí. Neplísní-li Církev proto, že papežská datarie žádá poplatků za vyřízení dispensí? Dále po-ukazuje sbor na výtečnost starých melodií, jež nemají zapotřebí talc značných změn. Připomíná též cliudobu mnohých kostelů, jež by nebyly s to selltlati potřebnou sumu na zalcoupení novýcli knih. Vysloviv pak ještě pochybnost o jakosti tištěných krvili naproti starým trvanlivým rukopisům, připomíná, že je na-prosto nemožno zavésti všeobecnou jed-notu v chorálu, jelikož přemnohé řeholní

obce trsají od nepamí:tuých let své zvlášuí officium. Na konec radí junta hráli, aby hleděl prostřednictvím svého vyslance v Rímě a kardinálů Iapaty a Borgy zmíněnou reformu zameziti.
Král Filip I11. uposlechl rady své junty. Nélcolik dopisů bylo pak mezi královskou kanceláří, vyslancem v Rímě a kardinály Zapatou a Borgou v této záležitosti vyměněno. Vyslanec Castro měl sděliti papeži rozhodné přání královo, aby reforma byla bucl' zastavena anebo tisk nových chorálníchi lcnih pro země španělské byl svěřen králi.
Ale zdali zatím čekali v Rímě, až jak se rozhodnou u královského dvora španělského?
Ze šesti i•ímskc ch hudebníků, kteří roku t6oS byli komisí kardinálů pro re-formu chorálu vyhlédnuti, vybráni byli po třech letech dva výtečníci: France,sco Soriano a Felice Anerio. Tito provedli uloženou jim práci asi začátkem roku 1612. Rukopis svými jmény podepsaný odevzdali předsedovi komise, kardinálu stel Monte, kterýž pak se postaral o schválení papežské a vydal písemné vysvědčení o dokonané opraví: cliorálu a ob-držené ítclrvale Stolice apoštolské. U do-končení díla svědčí též návrh nového privilegia, pod datem 22. února 1612, v němž čteme, že »svolila Jeho Svatost, aby se opatřil otisk privilegia s podotknutím, že dílo bylo od znalců prohlédnuto a zkoušeno.« Nové privilegium znělo dle tolioto návrhu na dvacet let, místo ua patnáct. Uděleno bylo novým Brevem, v němž prosil zárovei papež (Pavel V.) všechny círlcevníicy, aby užívali nových lenili opraveného chorálu a staré lcniliy aby vyloučili. Kromě toho vyjádřila se kongregace posvátných ob-řadů, žc není v pořácilcu užívati při bolioslužbě starého cliorálu, jelikož jest piný barbarismit a zbytečných not, nýbrž že se má užívati opraveného chorálu«. Již dáno také povolení k tisku. A tak se zdálo, že slibné plány Raimondiovy se v brzku skvěle podaří. — Ale čilého vynálezce a podnikatele očekávala trpká zklamání. Již se tiskly první arcliy, v jicli čele Breve, věci Raimoudiově velmi pi•íznivé, lcdyž kardinál Sforza oznámil piedsedovi kardinálsleé komise rozliodnutí apoštolské Stolice, že kostelům nemá býti ukládáno, aby odstranily staré knihy a přijaly nové. Proto musilo