— 5 —
Obrana reformy církevní hudby.
Napsal František Jirásek. (Pokračování.

Josef Foerster, kapelník při dómu sv.
Vita, professor hudební konservatoře v Praze, církevní skladatel, virtuos na varhany, hudební spisovatel, dlouholetý člen c, k. zlzušebné komise pro učitele hudby atd., narodil se r. 1833 v Osenicích u Kopidltia. O Foerstrovi lze bez odporu říci, že jest »Nestorem« cyrillistůdirigentů, jakož i reformních skladatelů našich.
Byv ředitelem lzůru u sv. Vojtěcha v Praze, zahájil reformu círltevní hudby chorálem a hlassickou polyfonií začátkem církevního roku 1873-74. Repertoire záhy pak rozmnožoval i skladbami moderními, jmenovitě vlastními i skladbami Skuherského, Wittovými, Piela, Stehlea, Koenena a j. autorů. Ne právě četný, ale po stránce umělecké zdatný sbor svato-Vojtěšský nabyl za svědomitého vedení výtečného dirigenta svého v po-měrně ]trátlté jen době několika roků převahy nad jiné, méně disciplinované sbory. Svým věhlasem vítězil a vedl i započatou reformu k dosti brzkému vítězství, k vítězství ve znamení pouhé praxe. Gdařilá reprodultee vysoce cenných skladeb v ryze círlcevním duchu klestila zde reformě skorem rázem vy-tknutou svou dráhu, zcela obdobně, jalto všudy jinde mimo naši vlast. Vždyt vzorná reprodukce vzorných cíěl byla a jest nejvýmluvnějším interpretem nových směrů v umění, za jaké dlužno i reformu církevní hudby pokládati. Yřipotneiimež si jen příkladu R. Wagnerova divadla v Bayreuthě. Zcela obdobně má se věc i s reformou církevní hudby, již ovšem třeba mnoho takových stanic missionářsltých, aby mohlo se takto působiti na kruhy hudebníků i nevědomých mass, přímo in medias res, živým tónem, názorným to vyučováním. Chorál a klassická polyfonie byly před dobou reformační skorem úpině neznámým územím; nadšená slova a veškeré theoretisování a aesthétisování podobalo by se zde hlasu volajícího na poušti. Jediná praxe mohla tu tnouti do živého a působiti k vyjasnění mlhovitého obzoru u věcech církevní hu(lby. Reforma byla nám všem něčím překvapujícím, neobvyklým, v pravém slova smyslu novým směrem, jíž bylo nutno získati přívrženců a přátel, pi•edevším demonstrativním vyučováním.

V příčině té zmínět. již Karlínský kůr a po něm kůry u Nejsv. Trojice a u sv. Vojtěcha prospěly reformě nepoměrně více, než celé třeba folianty o historii, theorii a aesthetice církevní hudby. Specielně v chrámu Páně u sv. Vojtěcha mohl se každý jemnocitný hudebník, po případě i vzdělaný laik přesvědčiti, že není třeba rozsáhlého vokálního, po výtce i instrumentálního sboru k velkolepým úspěchům; dále, že chorál a klassická polyfonie, jakož í moderní ryze církevní hudba působí touže lahodou a vřelostí jako každá jiného rázu hudba umělecké hodnoty, ba že dolconce ryze círltevní hudba při dokonalém v každém ohledu přednesu samojedině svými velebnými tóny vystihuje posvátnost liturgického textu tak pravdivě a přesvědčivě, že i ta nejslušnějšfm tónem nesouc{ se hudba pseudocírkevní jest a zůstane pouhou hříčkou, »kaleidoskopem« pro velké děti.
Foersterovy snahy o reformu neotáčely se výhradně jen ]volem vokální hudby. Nebyltě F. exklusivním, puritánským reformatorem, nýbrž pěstoval stejnou měrou i hudbu instrumentální; ovšem dle svého způsobu, t. j. dle duchu časového, recte dle výslovného přání církevní autority, čímž míníme důstojnou hru na varliauy. Přičiněním Foersterovým byly
u sv. Vojtěcha r. 1877 zřfzeny nové varhany moderní soustavy, umělecké disposice a intonace hlasů, jež dodala chvalně známá firma Steinrneyerova
v l:ttinkácll v Bavorsku.*) Hudebně vše‑
*) Domácí varhanáři, touto událostí z lethargie svých řemeslných zvyklostí a ze svých silně jU prežilých názorů na disposici, intonaci a mechanické zařízení varhan byvše vyburcováni, zprvu sice reptali proti cizozemské konkurenci, avšak záhy již hleděli této čeliti přizpůsobováním se pokroku, pokud toho jejich odborné vědomosti připouštěly. Úspěchy v počátcích tohoto obratu nebyly ovšem valné. Dnes všalz dlužno znamenati obrovský již převrat a pokrok v oboru tom, takže nejčelnější domácí firmy směle konkurovati mohou s proslulými firmami cizozemskými. Obratu tomu jest co děkovati, že rok co rok jisté. procento primitivních a vřískavých varhan ustupuje strojům důmyslně zařízeným a ušlechtile intonovaným, jež, jsouce skvělou náhradou oblíbeného na mnoha místech orchestru, působí k vytříbení hudebního vkusu a co ipso i k postupnému výhostu orchestru z chrámu Páně všude tam, kde jedná se o důstojný a charakteristiclzý průvod ryze církevního zpěvu, jemuž dříve aneb později ustupovati bude každé jalové musicírování neblahé paměti.