— 4 —

visu, sám vyučoval bolioslovice v gregorianském zpěvu, ano i jako biskup Mantuanský nesvěřil vyučování bohoslovců někomu jinému, ale sám podjal se práce té, všímaje si při tom současně všeho, co v oboru reformy církevní hudby v Italii se dělo a všemožně podporoval vše, co ku povznesení posvátné hudby mohlo přispěti. Tak ještě, než nastoupil patriarchální stolec benátský, vlivem svým dopomohl nadějnému, 21leténtu Perosimu, že dosazen byl za kapelníka při chrámu sv. Marka v Benátkách. Když pak do Benátek se přistěhoval, vykázal Perosimu byt v domě patriarchálním a přijal jej i za společníka svého stolu. Jeho působením dostal se pak Perosi i za kapelníka kaple sixtinslcé v Římě. A ne-jen jeho si všímal, ale rád shromaždoval okolo sebe i jiné mladistvé pěvce, a aby je povzbudil, bylo mu zvláštní radostí je obdarovávati. V Benátkách již před příchodem kardinála Sarto (Pia X.) pěstována byla reforma církevní liudby předchůdcem Perosiho Tebaldinim, než nedostalo se jí za něho žádoucího rozšířeni. Proto jakmile Msgre Sarto v Benátkách trochu se usadil a tam zdomácněl, již odhodlaně dal se do díla, aby reformu započatou zcela provedl. Dne 1. května 1895 vydal pastýřský list o cír-]cevní hudbě, jehož překlad příště podáme. Vytkl v něm zásady pravé církevní hudby, a aby zásady ty byly v život uváděny, jmenoval komisi pro církevní hudbu, kteráž bdíti měla nad tím, aby necírkevní hudba bula vymýtěna, a přesná, zákonům církevním odpovídající byla zaváděna a pěstována. Předsedou komise té ustanovil Perosiho a zástupcem jeho varhaníka při chrámu sv. Marka, professora Ravanella. Přirozeně odporu nescházelo, ale patriarcha podporoval komisi auktoritou svou tak energicky, že dílo pině se dařilo.
Lásku a péči svou o církevní hudbu na jevo dal ihned po zvolení svém na stolec sv. Petra. Již první den po svém zvolení přijal v audienci miláčka svého Perosiho a P. de Santi, kněze z Tovaryšstva Ježíšova, redaktora časopisu »Civittá Cattolica«, známého znalce dějin liturgie a hudby církevní, jehož bádání a snahy v oboru gregorianského zpěvu sv. Otec po léta nejen sledoval, ale i energicky podporoval. 4, srpna 1903 byl Yius X. za papeže zvolen, 9. korunován a již 27. srpna zaslal na papežského obřadníka a konsultora kongre

gace ritů Respighiho, jako na ředitele listu »Rassegna gregoriana« (Rozhledu gregorianského), kterýžto list sv. Otec již jako kardinál odebíral, vlastnoruční list, v němž jasně prohlásil, že reformě církevní hudby zůstane věren i v novém povolání. List zní: »V přesvědčení na-bytém dlouhou zkušeností, že čisté harmonie církevního zpěvu zázračným způsobem k zbožnosti, k odevzdanosti a následkem tolio i k pravému kultu Bolta. povzbuzují, ony harmonie, kteréž svatost domu Božího a posvátné úkony vyžadují, schvalujeme a žehnáme spolu z pina srdce všecky, kteří se s nutnou reformou posvátné hudby zabývají a mezi těmi jakožto ne poslední, redaktory listu »Rassegna Gregoriana«.« Dle proroctví sv. Malachiáše má býti _Yius X. »ignis ardens« » oheti hoi-ící«. Ze ohněm horlivosti pro čest domu Božího proniknut jest, ukázal již jako patriarcha benátský,. že, ač zvláštním příznivcem Perosiho byl, nedovolil, aby první oratorium Perosiho bylo provedeno v kostele, ale výslovně si přál, aby provedeno bylo v divadle henice, kdež provedení jeho se účastnil. Rozeznával pi•esně, co do kostela se hodí a co nikoli. Byt oratorium obsahem svým i náboženské city budilo, dobře poznával, že nejsouc složeno pro bohoslužbu a sní spojeno, za-vdati by molilo příčinu k nenáležitému chování se posluchačstva v kostele a proto odkázal je do divadla.L téže úcty k domu Božímu nechtěl při korunovaci své, aby při příchodu jeho do chrámu svato-Petrského ke korunovaci mu bylo od věřících tleskáno a hlučně »Sláva« voláno, jak to dosud tam bylo zvykem. Při této citlivosti pro čest domu Božího lze očekávati, že svatý Otec všemožně se vynasnaží, aby přispěl k tomu ve vlivupiném úřadě svém, aby jen ta hudba v chrámech katolických byla provozována a pěstována, kteráž v pravdě lc liturgii se hodí, a vše aby bylo odstraněno, co by se svatostí domu Božího a posvátné bohoslužby se nesrovnávalo. Kéž tento oheti posvátné horlivosti svatého Otce zažehne i srdce všech věřících k horlivosti podobné, kéž Bůh popřeje svatému Otci, aby nejen byl ohněm za-žehujícím, ale i svítícím všemu světu křestanslcému, zářícím jako maják lidstvu plovoucímu na rozbouřeném moři tohoto života ku břehu štastné věčnosti, kdež by po bouři tohoto života věčně pěti mohlo Boltu radostné Alleluja.