kalolickon

posv"4ním

CYRILGSEÉ.
Majitel, vydavatel a redaktor:
1902, Ročník XXIX,	F. J. LEHNER.	Číslo 3. a 4.
~luuumm~nnnmmwuuumnnnnniumnmm~nmunnnnnnnnnnnunnnimninunuuwmwmumnnimnnniiimnniuuuninwnmwumnmuuuumnnmwunnl~

Obrana reformy církevní hudby.
Napsal František Jirásek. (Pokračování.

Dr. Karel Proske, neíuiavný sběratel starých hudebních památek — a proto také po stránce archaeologicicé nejčelnější instaurator círlťevní Hudby — na-rodil se roku 1794 v pruském Slezsku. Dle jména jeho dalo by se souditi na slovanský původ jeho. Absolvovav gymnasium, studoval ve Vídni medicinu a byl roku 1816 na universitě v Halle promovován na doktora veškerého lékařství. Na to studoval v Řezně tlleologii, kde byl roku 1826 vysvěcen na kněze a kde také po ce]ý život svůj jako ta-]cový působil. Vyznamenával se nejen všestranným vzděláním a také odborným (jako lékař a kněz), nýbrž byl zároveň talentovaným liu(lebnílcem, především velmi zručným pianistou. Ký div tedy, pocifoval-li naprostou nesrovnalost služeb božích s tehdejší pseudocírkevní hudbou více, než ]cdo jiný z je110 vrstevnilců.*)
Dle spisů jeho nutno souditi, že byl pin úcty k liturgii a že dovedl bystrým okem svým prohlédnouti vuiternou souvislost liturgie s hudbou a vznešené po-stavení této v liturgii jalo náleží oceniti.
Spati•oval, jaké ovoce roztržka mezi liturgií a hucibou přinášela v naprosto zvrhlých produktech novější círlcevní hudby. Myšlénlza restaurace této velmi
*) Viz C<ccilien-Kalender 1877, S. 34.

clůležité části služeb božích ovládala jej cele -- a jako knězi nebylo mu obtížno seznati zde jedině správné cesty kýženého cíle svého: návrat k opuštěnému liturgickému zpěvu a z něho vzrostlé hudbě starší doby. Již tehdáž sepsal tato pamětihodná slova: »Kodex liturgického zpěvu jest jaksi svatým písmem veškeré církevní ituclby. "1. něho sluší čerpati perikopy pro každý ryze církevní sloh; nebot čerpané z vlastní skIadatelské fantasie motivy dlužno z pravidla pokládati za profanaci posvátného umění. Kontrapunktická díla starých církevních skladatelů lze pojmouti a reprodukovati jedině na podkladě gregoriánského chorálu a to především v ohledu na rhythmiku a melodiku.«
Tak a podobně vyslovoval se Yroske ústně i písemně. S nevšední pak horlivostí ujal se svélio reformačnílio díla, přinášeje ve prospěch jeho i velké limotné oběti. Yředevšírn pak: hleděl získati nejlepš?clt vydání liturgíckých zpěvníků; pře-pisoval díla starších mistrů, studoval za účelech srovnávací methody theoretická díla zašlých dob, zkrátka věnoval se cele studiu posvátné hudby, v níž spatřoval nejvlastnější své povolání. I pří-činy té složil roku 1828 svůj kněžský úřad jako vikarista. Roku 1829 vypracoval jménem řezenslcého biskupa memorandum, v něcož vyličoval úpadek cír‑