-54‑

-y
jak jsme jemu v proudu ča-sů z Tvé zvě-sto-va-li mi-lo - sti, o - na z tem-na	i nás vy - pro - stí!
Píseň.
1. O, je-zu Kri-ste li - du dav Ti věč-ně bu-de pě - ti, též shlédni do-lii u-směvav	a po-těš svo-je dě - ti ; jsme li - dé jen sla-bí, choří, Ty Pán, jenž světy tvo - ří, vládne sluncím, hvězdám i mo-H. A pře-ce rád z nebeských lad k li-du šel's blíž, ne-s1 zaň kříž, všecko tr-pěl ho-ře, po-zve-dl zas z po-ro-by nás až k zdroji věčné zo - ře.
2. O, jezu Kriste, zajisté
my slabé jsme jen plémě, však říkal jsi : Kdo slabí jste,
jen pojdte blíže ke mně ! Kéž občerství duši moji Tvá milost, která hojí rány, padlé v života boji. Pozemskou tmou hvězdou bud mou,
lásky Tvé svit zař mi až v byt,
trudů kde již není,
kde vládne Bůh Otec, Syn, Ducli
a pějou vykoupení 1