či-sté, již Pán I Cih za-stí-ní, by lidstvo spa-sit mo-h1

— 51 -‑
2.	když v cestu naši přijde mam, 4. Těch očí sladkých mírný jas
ó, Duše svatý, kloi7 se k nám,	i choré duše zléčí zas
když zabloudíme zpravých cest,	a pochyb temno zaplaší;
Ty září pravdy rač nás vést	Tvá síla kéž nás pozvnáší
v ráj, ]:de v ohni věčných hvězd	v čarokrásný rajský luh,
Tvé čarupiné sídlo jest,	kde s Otcem vládne Syn i Duch,
ó velký Vůdče náš !	ó Učiteli náš 1

3.	když zmítá šírem zmatků vír, 5. U Pane, v chvilce poslední
zas pravda Tvá mu vrátí mír;	Ty mírně na nás pohlédni,
kdy řady klamn~ch proroků	a po trampotě zemských cest
se pojí v prudkém útoku	rač ozářenou duši vést
ztéci víry naší zed:	v ráj, kde Otec, Syn i Duch,
Ty milostivě v duši hled,	náš trojjediný velký Bůh
ó Těšiteli náš !	je Soudcem na věky!
CFiADUALE.
XVII.
v	.`
Již I - za - i - áš byl po-vě-děl za dávna li - du, jal: Duch mu pře-sva-tý lcá-zal ří - ci, co ur-čil od vě-ků Báli: Prut vzpučí z ko-í-e-ne až Jes-se a bu-de pru-tem tím ItTa-ri - a, i vy - dá prut květ krásy velké,
to je - žíš se zro-dí z dívky Na-za-ret-ské, z Panny