-86

to odstranili, co shledají jako přívěsek nebo přídavék. Užívá-li se v bohoslužbě hudby, budiž odstraněno prodlužován{, jehož na konci antifon v kostelích katedrálních rádi zneužívají.« K tomuto rozhodnuti poznamenává Y. Raf. Molitor: »Pokárání v poslední větě vyslovené ne-vztahují se na pravé, původní melodie, nýbrž na přivěsené k nim kadence. Při velikém množství vsunutých sufrágií unavovaly tyto zakončující fráse. Bylo pak přerozeno, že zpěváci tyto zpěvy kvapně přednášeli, pročež zcela správně mluví Synoda o zneužívání — abusu -- podobných zpěvu. Přemrštěnosti a zbytečné přívěsky od jakživa příčily se dobrému pořádku a náležitému vývinu ; nejhorší však službu prokazují umění.(t
Naopak zastává se Synoda Bisontská (Besancon) Z r. 158I těchto neumat. »Při konání svatélio officia budiž na to dbáno, aby prodlužováním slabik a od-děleni (distinkcí) čas zbytečně se nemařil. Proto nebudiž neuma kladeno na konci (všech) antifon, nýbrž jen u posledních. Při tom at se přesně zachová přízvuk i míra slabik.« Podobné naíízení vydala již první Synoda Remešská r. 1564.
Patrno, že uvedeným Synodám nejednalo se o zkrácení původních, ryzícli melodií, nýbrž jednak o přizpůsobení starých melodií novému textu opraveného Missálu a Breviáře, jinak o vyplenění neužitečného bejlí, ječasem na poli liturgie vyrostlo.
Zatím připravovaly se také v Římě jakési počátky reformy chorálu. Vypravuje nám o tom španělský kněz a liudebník, jménem Ikon Fernando de las Ylifautas, jenž tehdy dlel v Římě a vše vlastníma očima pozoroval. '/.pravuje o záměrech reformy chorálu v Rimě španělského krále Filipa II, listem, jehož překlad zde podáváme :
»Na rozkaz Jeho Svatosti (nehoře XiII.) byla zde zřízena hlavní tiskárna (ynprenta general), v které se má tisknouti ve všech řečích, aby knihy Církve katolické očistily se od chyb, jež vloudily se vinou jiných tiskáren, a aby odtud jako ze středu po celé Církvi se rozšířily a se vší jistotou (ohledně ryzosti) přijaty býti mohly. Za tím účelem uložila apoštolská komora prozatím sto tisíc dukátů.
Nescliázel při této příležitosti také zlý duch, jenž předstíral, že by bylo prospěšno, kdyby vydal se znova tiskem všechen řehořský zpěv, —čímž se míní

všechny církevní knihy obsahujíc{ chorál, -- a pokud se týká melodií, aby po-změnily se mnohé věci, které dle domněni muohýcli nesrovnávají se s uměním hudby, s čím však já se neshoduji. Konečně, aniž by o tom bylo jak náleží přemýšleno, se rozhodlo, aby návrh se provedl, a tento úkol svěřen jistému Janu z Palestriny a ještě jednomu, kteřiž jsou oba skladateli v papežské kapele. Tito za-čali skládati nové knihy, a ačkoliv tvrdí, že změní jenom některá mista, jež patrně nevyhovují tonině, a jiná, v nichž nehleděno na přízvuk, konečně velkou část vyslcytujícícli se ligatur, aby nebylo rozvláčenosti, přece jednají tak, že zničí vše, co bylo ustáleno, i bude to (totiž výsledek jejicli práce) o InnohO jillý, než jak bylo dříve. — Bolí nine to velice, protože zřetelně vidím, jak slepě dali se na scestí, i považuji za svou povinnost, jakkoliv se hanbím za své neschopnosti, zakročiti a celou věc Jelio Svatosti a kardinálům r, výboru pro záležitost tiskárny vysvětliti a s pomocí Boží je přesvědčiti, jakou výtečnost má do sebe církevní chorál, a jak neuváženo a nerozumno jest to, co proti němu se namítá. Tal: budu se snažiti, aby, nic se nezměnilo ani neodstranilo, nýbrž aby zústal (chorál) jako povždy u veliké úctě, co dílo tak velikého světce, jakým byl sv. Rehoř, jemuž se připisuje od mnoha set let a proto také řehořský zpěv sluje, lloufátn, že tento světec nebude špatným zastáncem, zároveň s královskou přízní Vaší Výsosti, čehož jest velice zapotřebí, ne-bot komora bude se tomu všemožně vzpírati k vlili užitku, jenž jí z toho plyne.
Maje na zřeteli, že co věrný poddaný jsem zavázán Vaší královské službě, uznal jsem za dobré, oznámiti to především Vaší Výsosti, z ohledu na knihlcupectvi Spauělska. Pato propadla by zkáze, kdežto přece jsou veledůležita, jako ono, kteréž V. V. liodlá založiti pro slavný clirám Eskuriálu; byt by si obdrželo výsady jako ostatní, nicméně pozbylo by svého významu a časem muselo by se říditi dle hlavy (t. j. římské kuihtiskáruy), jak vždy se stalo.
Neotálel jsem, ale hned opatřil jsem si mnolié opisy oněch věcí, kteréž ouino zavrhují, dále vyjednával jsem o tom s jinými osobnostmi, jež pěstují toto umění, A ačkoliv vím z nich nejméně, přece všichni s pomocí Boží přijímají konečně můj názor. — Z toho nabývám přesvědčení, že cnúj dlouholetý pobyt