-85

ného příchodu nesvádí žádného liříšuílca, aby lehce vážil té věci, protože snad srdce jeho, jsouc obtíženo hříchem, ne-dovede ještě důvěřovati, a že ten, jenž pil hřích jako vodu, již tomu nerozumí, co jest žíti po cestách lásky za něžnosti toho otce, který jej volal a jehož volá-ním pohrdal. liéž myslí hříšník na cnen příchod piný hrůzy, jenž bude následovati za tímto příchodem, jenž se děje v tichosti duše. Slyš, kterak budova světová se zaclivívá v základech, an se blíží hrozný soudce ! \ iz, jak nebe ustupuje před ním jako kniha, ]cterou rozvinují! Zdaž budeš moci snésti ten pohled, ty oči všecko pronikající, zdaž budeš moci bez třesení patřiti na dvojostrý meč, vycházející z jeho list? Slyš konečně ]cřilc nesmírné úzkosti: »Hory, padněte na nás, a pahrbkové, přikryjte nás!« Uc nadarmo budou volati neštastníci, kteří nepoznali čas navštívení svého. Za-třeli srdce své Bohu člověku, jenž plakal nad nimi, a plakal z lásky k nim, proto sestoupí za živa do onoho véčuého po-žáru, je!tož plameny mají sílu, že stráví zemi se vším, co na ní jest a základy hor spálí. "Tam bude hlodati věčný červ pozcluí a marné lítosti, jenž nikcly neumírá.
Kým tedy nepohne sladká zpráva o příchodu nebeského lékaře, dobrého pastýře, jenž dává život svůj za ovce své, nechat uváží děsné a přece nepopíratelné tajemství, které také jest ve vy-loupeni člověčenstva uloženo, když člověk se zpěčuje spásu svou přijati a tím vykoupení maří. Nechat dobře zkusí svých sil, prve než zavrhnou Maličkého, jenž se narodí a jejž vidí oči jejich, aby věděli, zdali dovedou také bojovati proti silnému Bohu v onen tlen, koly se objeví, již nikoliv, aby přinášel spasení, nýbrž, aby soudil. Nechat táže se svaté liturgie na tohoto soudce, před nímž všichni se Cřcsou : ouat je poučí o něm a tenkráte naučí se báti se lto !

Ostatně tento strach není potřebný jen hříšníkům. Naopak, každý křestan měl by jím býti proniknut. Pouhý strach byl by otrockou vlastností, ale jsa spojen s láskou, sluší se provinilému synu, jenž hledá odpuštění otce svého, kterého urazil. Ale i když láska zažene strach, přece občas vrátí se strach jako bleskem a otřese spasitelně až do základu věřícím srdcem. Tenkráte rozpomíná se člověk na vlastní bídu a na nezaslouženou milost Spasitelovu. Proto nesmí nás nic zdržovati, abychom se v svatém čase adventním úzce nespojovali s církví bohabojně se třesoucí, když, ačkoliv jest milována, den co den se modlí v officii šesté hodiny: »Lbodniž bázní svou tělo mé.« Ale tento díl liturgie bude užitečný hlavně těm, kteří začínají věnovati se službě boží.
Po všem, co řečeno, docházíme závěrku, že doba adventní má býti posvěcována projevy kajicného smyšlení a snahou po očisfování našeho života. Praví nám to také slovo sv. Jana Křtitele, které církev v adventě tak často opa-kuje : »Připravujte cestu Páně !« Kéž tedy každý s chutí se dá do práce, aby při-pravil stezku, po níž by Spasitel přišel do jeho duše. Nechat spravedliví podle výroku apoštola zapomínají na to, co jest za nimi a přičiňují se o nové milosti. Nechat hříšníci pospíší roztrhnout těch pout, které sami ukuli, a vytrhnouti se ze zlých návyků, k nimž dosud lnou; nechat pokořují tělo a cliopí se obtížné práce, podmaňovati je duchu; nechat především modlí se ve spojení s církví; a až potom Pán přijde, tenkráte smějí doufati, že nepomine jejich snahu, nýbrž vstoupí do vnitř. Onf zajisté řekl o všech nečině výjimky : »Aj, stojím u (íveří a tluku : jestliže kdo uslyší hlas múj a otevře mi dvéře, vejdu 1: němu.«')
') Zjev. 3., 12.

Reforma chorálu v XVI. a XVII. století.
Na základě nových spisu podává P. Bernard Velíšek, O. S. B. (Pokračování.)

Ve Francouzsku bylo toto neuma velice rozšířeno. Z ustanovení Synody Kambrcjské vysvítá,r",e tyto okrasné zpěvy v některých cliorech bývaly nemírně prodlužovány. Nařizuje se: »Jelikož pro množství sufrágií, modliteb a žalmů, jak

v některých kostelích se přibírají, pro krátkost čásu není možno, aby vše po-zorně a nábožně se zpívalo neb četlo, usnesla se posvátná Synoda, aby dva biskupové majíce po ruce dva pomocníky z kapitule nebo z klášterů, dle potřeby