1901, Rocnik XXVIII,

k~it~li~kon	1(8v1itnui>
ORGÁN OBECNÉ JEnSOxY CXRILLSZÉ.
Majitel, vydavatel a redaktor:
F. J. LEHNER.	Číslo 11. a 12,
~„Inunumnnnnnnnnnnnmumnnnnnnnnnnnnmmnimn~mnnuiunninfiunnnununnnunnwuuwnnninunm nunumnnnumumnnunnnnnnnnnnnnnnnl~

Obrana reformy církevní hudby.
Napsal František Jirásek. (Pokračování.)

Giaseppc I>aiui narodil se roku 1775 v Rímě, kde r. 1844 zemřel. Vzdělával se nejprve u svélio strýce, Lorenzo Bainiko, řiditele to kůru a výtečného hudebnil:a starořímskě školy, vychovaného cele v tradici Yalestrinova slohu. Později byl žákem papežského kapelníka Jannacouiho — a v roce 1817 dokonce jeho nástupcem. Baini zůstal věren svému Palestrinovi až do smrti, v jehož slohu také sám komponoval K hudbě moderní choval se naprosto odmítavě, v níž nespati-oval jinélio, než žalostný úpadek slavné kdysi círl:cvní hudby. Jako Historik proslavil se Baiui roku 1828 vy-daným spisem: »Memorie storico-critich: Bella vita e delle opere di Giovani Pierluigi da Palestrina«, kteréžto dílo hr. Kandler s poznámkami Kiesewettrovými přeložil do němčiny.
Jarzi~7 Jletieuleiícr narodil se r. 18t2 poblíže Ulmu a zemřel r. 1558 jalo řiditel kůru při l:olegiátním chrámu Páně v Rezuě. Vedle své činnosti jako církevní skladatel zabýval se také chorá-lem. Vydal: »l iiclliridion chorale« a »Manuale breve cantionum a precum«, jež opatřil průvodem varhan. K Mettenleitrovi, jako muži všestranně vzdělanému, poukázal biskup liichstáidtsl: , když roka 1835 zanášel se reformou církevní hudb,
poklá(laje Alettenleitra za I1e1cpllsobllejšího octborníl:a k uskutečnění projektované reformy.

Slavný skladatel Rob. Schrrinanu vy-slovil se jako referent *) o Cherubiniho r. 1837 v Lipsku poprvé provozované mši takto: »Jsme dirigentu nemalými díky zavázáni za provedení nejnovější mše Cherubíniho. Dílo to jest jedním z oněch děl, jež pouliou literou nelze -ani z daleka popisovati a oceniti. Na-zvali-li bychom dílo to velecírkevním (hochkirclllich), podivuhodným, tož slova ta přece by ještě nedostačovala k vy-líčení dojmu jak celkového, obzvláště pak jednotlivých partií, kde zdálo se, jakoby přicházely s výšin oblakových, rozechvívajíc nás jaksi vznešenou bázní. I to, co zaznívá zde jako zvláštnůstka, světsky, skorem theatrálně, patří rovněž jako kadidlo k obřadům katolického kultu — a pilsobí na fantasii tou měrou, jako bychom měli před sebou celý pomp takovéto bohoslužby.«
Tato kritika pilsobí na každého opravdového hudebníka církevního jalo dvoj - sečná zbraii, anaž vůči Cherubiniho hudbě nez:iá jednak žádných mezí a chvalořeč:.ění, — a jinak zase ironisujc dosti zřej :ič celou katolickou liturgii. Nám, Cyrillistům specielně, Cherubiniho musa na posvátném místě nikterak neimponuje, kteříž jsme uvykli hleděti na církevní hudbu v rámci liturgie samé, řídíce

*) Viz téhož »Gesammclte Schriflen,, vydané u N'il. Reclama v Lipsku.