-79

právě to opační, nanejvýš nesprávné trefí. Zvlášt v ohledu náboženském nám o tom svědectví podávají hrozné bludy polianstva — zde člověk naprosto jest závislý na Bohu, v jiných věcech snáze sám sobě pomůže. Talc když jsme ty nejhorší návyky odstranili a trochu s notami se seznámili, cvičili jsme snadné mše dvou a trojlila;é; šlo to z počátku velmi těžko. Ovšem i zde hlavní působení své obrátil jsem na školu a cvičím jednou neb dvakráte za týden všecky sciiopué žáky dle not. Nadání ku zpěvu a hudbě našel jsem zdě velmi malé, až k neuvěření. A to se dá zlepšit jenom neúnavnou prací a stálým cvičením. Podobně bylo v Ahnapee z počátku, ale když jsem po 16 let pravidelně cvičil, konečně se vše probudilo. Moji školáci zpívali jasně a přesně trojlilasé písně, že kdo je slyšel, každý se divil ; už byla, aby se řeklo, ta muzikantská »nákaza« ve vzduchu. A nestálo to iuuoho práce, co byla, ta byla radostná. Lepší se to zde, ale jen pomalu a s velkou námahou. Samo sebou se rozumí, že co praví církevní zpěváci zpíváme chorál, a sice v adventě a v postě v ý t učně j e n c h o-r á 1 (vyjma zvláštní svátky) s jednohlasým průvodem varhan bez meziller; po-tom teprve je rozdíl, když zase přijde slavná doba vánoční neb velikonoční. I'řípadué části Introit, Graduale, Offertorium a Couuuuuio zpíváme dle Graduale Romanum, a sice přednášejí naši pěvci chorál plyiině, nenuceně, že zajímavo posleclinout. A má varhanice (též školačka 14letá), kterou jsem si vycvičil, zná hrát v téže transposici chorál, jak leží v Gradualu. Pak se říká, že je chorál těží. , zvlášf pro děti; a zatím není lehčího zpč\u, když jednou se trochu procvičí, nad chorál, a není krásnějšíllo a talc hluboce dojímajícího! Není třeba připomenouti, že pěstujen;e také české církevní zpěvy dle sv.-.Janslcého kancionálu. Jiné oblíbené zpěvy s nápěvy světskými nekostelními jsem pí•epracoval a opatřil sám novýuli nápěvy. Tak postní: »Již jsem dost pracoval« (»Kristus do zallrady«), obyčejný nápěv je starý menuett; »Když večer devátá« (obyčejný nápěv jako >4'ffietěla vrána, sedla na trní«), »"I'isícl;rát pozdravujeme Tebe«, »Maria, ó jméno«, »Neseni vám noviny« atd. atd., mám jicli celou sbírku českých, anglických a německých. Já totiž po celých 25 let, co jsem knězem, ze zásady nikdy nedovolil (kde jsem mohl) ani je‑

ehnou písei v kostele s nápěvem hloupým neb světským. Byl-li text dobrý, svlFíkl jsem maškaru s něho, dal mu slušný sváteč!ií šat a zase sním na chor na-horu. U nělcterýcli ,oblíbenýcli« písní není náprava možna, jako u známé: »Bůh ti tento život dal- (neohrabaná poesie). Pozoruj sní českou kající (ona je německá) »Z hlubokostí mé těžkosti« — zde kajícnost, tam nejapná prázdnota; zde hluboce jímající nápěv, tam flašinetářsltá odrhovačka! Není provedena reforma církevního zpěvu tam, kde třeba jen jedna píseil se sprostým, hloupým uápévem zúmyslně v kostele se ponecliává. Pod žádnou podmínkou se sprostota a darebnost v nápěvech v kostele trpěti nesmí.
V třetí mé missii německé (Kasson) ukázala se horlivost lidu i mládeže pro dobrý zpěv kostelní hned z počátku. Až dotud hrával tam na varhánky starý farmář bez not z paměti neštastnč hloupou a právě pro svou liloupost světoznámou »Hier liegt vor deiner Majest it« (která také i ve mnohých českých kostelích ještě straší vzdor lcaucionálu sv.-Janskému), a sice zdvihal vždy všech to prstů najednou a odbýval to z čerstva, zároveů při tom zpívaje. Po mém vyzvání přihlásilo se 12 větších dětí k U zpěvu, a jedno schopnější děvče jsem vyučil hře na melodeon. Musely 1 až 1''., hodiny cesty jednou nebo dvakrát každý týden do školy do Brillion na cvičení, jež pilně navštěvovaly. Začali jsme, když se všichni s notami poněkud obeznámili, napřed s písněmi a pak opět vzali jsme do práce lehké mše: lati.lslcí; dvoj- i trojhlasé. V zimě jezdívaly na cvičení společně na velkýcli saních. Jedenkráte za sněhové bouře v noci sjely z cesty s hezky vysoké stráně; ačkoli saně se převrátily, nikomu se nic nepři-hodilo, ani honím. Anděl strážný stál při nich. Nedovedou tito zpěváci tolik, co ti zde v Reedsville, ale přece vedou zpí:v slušný a zbožný ku cti Boží a povzbuzeuí nábožnosti v lidu.
Ještě chci ku konci uvésti příklad, kterak zbožný církevní zpěv má mocný vliv i na protestanty. Když jsem byl v Ahnapee, slavívali jsme májovou pobožnost, poÍ<ud moí'_uo, co nejslavněji. Uměli jsme nč:kolil: krásnýcli Litanií od Fr. Witta a Singenbergera, 3- a 4hlasých a mnoho lcrásuýcll Mariánských písní. Na slavnější dny: neděle a svátky i protestanti pí-icliázcli do našeho ko-