— 78 —

báli. Stalo se, že jsem objednal melodeon pro jednu školačku, která se u mne učila v Kelluersville, ale nežli pi-išlo, <lívlca rozstonala se na záškrt a umi-ela. Kam s těmi varhánky? Inu k sv. Vácslavu na chor, však ony pa'z zpčválcy přitáhnou ! A tu nai-íkal lid: »A nač je tu máme ty varhánky — peníze vyliozené -- nanejvýš přijdou-li sem na ně-jakou slavnost zpěváci z Kellnersville.« A přece se napinilo, co jsem doufal. Ihned se nalezlo, že jsou v obci dvě děvčata, která něco na varhánky znají. Po domluvách a rozmluvách vedených konečně 6 děvčat se nalezlo, které se rozhodly učiti se zpěvu; varhanice měla ke mně 7 zdej~ích mil (skoro 3 hodiny cesty), a tak chodily pravidelně i za ti-eskutých mrazů, ač kolikráte dosti pro-mrzly. "Začali jsme napřed s písněmi jedno-a dvouhlasými, a jakmile se varhanice trochu clo toho vpravila, začali jsme s leh-1,ými dvouhlasými komposicemi ku mši sv. i s chorálem. Ale to jste měli vidět a slyšet, jakou ten zbožný lid v kostele měl radost ze slavných služeb Božích s pěkným a nábožným zpěvem! »'Fed to zcle máme krásnější nežli v Kellnersville« chlubili se ! A peníze na varhánlcy, noty a zpěvníky potřebné v kratičké době byly sebrány, o čež hlavně zásluhu měl tamější růžeiicový spolek, který se také o jiná potřebná opravení v kostele staral. Bylot vše hodně zanedbáno. Oltář vyhlížel jako obrázkový krám; asi čtyry tucty rozličných laciných obrázků,_ jak je lidé kde měli, přinesených z Cech, rozvěšeno všude bez ladu. Sv. Vácslava na koni maloval jeden student barevnými pastelly. Jedna noha chyběla. I rozličné sádrové figurky (pravé hračlcy) darovány na oltář, mezi něž se připletla také bába s nůší. Po straně oltáře _byla ve skříni svatohorská Panna Maria z Cech, výrobek mistra řezbářského, ]sterý by měl býti církevně přísně zapovězen, poněvadž zohavuje a otupuje náboženský vkus a cit našeho lidu. S kazatelny jsem vyložil lidu, že kněz má o tom poučovat a na to poukázat, co do kostela sluší a co nikoli. Obrázky jsme rozprodali a koupili v širokém zlatém rámci velký pěkně malovaný obraz představující smrt sv. Vácslava, který palc byl s velikou slavnosti na tlen téliož světce posvěcen. Na místě toho svatoliorského i-ezbářství jsem koupil pěknou slušnou sochu P. Marie s clětáticem; a tak pomalu jsme celý kostel uvnitř opravili, i ve zpěvu i v ostat‑

ním potřebném. Rád si na tuto práci mezi krajany milými u sv. Vácslava vzpomínám, poněvadž byli ve všem ochotni a svélio kněze poslušni. Ačlcoli jsem pro tuto obec (mezi třemi nejmenší) nemohl tolik učiniti jako pro ostatní dvě větší, jež mají také školy, přece tento vděčný lid nejvíce pro mne pl,Lkal, když jsem po dvou letech s nimi se loučil.
Též v třetí osadě u sv. Augustina (Kossuth-toNvn), pokud jsem mohl, clirámový zpěv jsem opravil, jenže zpěvné hodiny jsme mívali jen jednou za týden a proto jsme tolilr nedokázali. Na místě hloupých komposic od ameri :kých nedouků a smolařů jsme probrali uělcolilc mší důstojné ceny, dvou- i trojhlasých. Zde se nalezlo několik zpěváků (od oka), jimž to nové se nelíbilo a - přestali. L lidí předpojatých a umí:iěuýcti nikdo ničeho nepořídí. Na dobré vůli a na pravé ki-estanské pokoře jedině lze stavěti základy opravy c:trámové hudbv.
Když jsem se v roce 1896 (v říjnu) přestěhoval na své nynější místo, opět mi bylo začít od základu znova a zas ve třecli osadách s pravou církevní hudbou. Ale nepořídil jsem jenom na dvou mí-stech. V missii Brillion totiž, když začal jsem s opravou a se cvičením dle not, rozhodli se staří, že ziistanou při dřívějším šlendriánu, a když jsem napomenul, prosil; domlouval, udělali stávku i s varhanicí, takže jsem musil mít tamtéž i o poutní slavnosti jen tichou mši sv. Chtěl-li jsem, aby vůbec bylo zpíváno při mši sv., musil jsem ponechat jejich zvůli, a tak je to až podnes, už patý rok! Kdy se to změní, Yán Bůh sáro ví ! Zatím vyučuji zpěvu dle not ve škole v Brillion jednou v týdnu. Tak dobrá, velepotřebná věc bývá nenáviděna a opovrhována proto, že je dobrou. A proto byl Kristus Pán nanejvýš nenáviděn a zavr!iován, že byl ten nejlepší, svatost a dobrota sama. Totéž »mysterium iniquitatis« se opakuje ve všech časech a všude.
Zde v Reedsville jsme začali hněd se cvičením dle not, nebot také zde zpěváci, samá děvčata, zpívali jen od oka, a sice nápadně kočičími hlasy. Dalo to práce, než jsem zvlášt napodobováním a posmíváním se té Icočičině udělal konec; a ony dítky myslely, že je to tak pěkné!
Nápadná věc, že člověk sám sobě zanechán, bez učitele, skoro vždy a všude