71

se Církev obávala přerušiti modlitby lidu, které by v těchto dnech očekávání ne-měly téměř přestávati.
V círl:evnícll hodinkách vypouští Církev boží clivalozpěv »Te lleum laudamus«, chtějíc tím ukazovati pol.oru, se kterou očekává svého největšího dobrodince. V tomto čase očelcáváuí může jen prositi, úpěti a doufati. Ale v ten slavný den, kdy náhle prostřed temností vzešlo slunce spravedlnosti, tenkráte na-bývá Církev opět svého díky čiuícillo, jásajícího hlasu a tichem nočním zazní nadšené volání: »Tebe, Boha, chválíme! Tebe, Pána, vyznáváme ! O králi slávy, Kriste ! Ty's věčný Otcův Syn! Ty pro spasení lidstva neodepřel's vejíti v lůno panenské!«
O všedních duech adventních přikazují rubriky před závěrkem jednotlivých hodinek círl:evnícll zvláštni modlitby, které dlužno modliti se klečmo. Také při mši sv. má chór v těch dnech znamenitou část mše sv. trvati kleče na kolenou. V této příčině jsou zvyklosti adventní tytéž jako v postě.

Nicméně jedním významným rysme se obě doby od sebe rozeznávají. Radostné alleluja totiž neumlká v ad~eutě úpině, ačkoli o všedních duech se ne-ozývá. Ale v mešních formulářích čtyř neděl adventních se sním shledáváme a slyšíme v něm opar toho, co hlásá truchlivá výzdoba chrámová. Ano, o třetí neděli zaznívají dokonce i varhany, a vážná fialová barva na chvíli ustupuje růžové. Toto připomenutí minulých radostí prostřed svatého smutku Církve nám zřetelně praví, že ačkoli Církev se spojuje s lidem Starého zákona, aby si vyprošovala příští Vykupitelovo, jenž by vzal na sebe viny lidské, pece nezapopomíná, že Církvi P;mmanuel již přišel, ~e v ní učinil si příbytek, že věčná dobrota a věčné milosrdenství vyslyšely její prosby, prve než otevřela ústa svá, aby prosila o spasení světa. Proto mísí se do jejich vzdechů alleluja, proto v tomto času ukazuje své radosti i svůj zármutek, a (-loufá, že radost přikryje všecku bolest v oné noci, která jest jasnější než nejzářivější den.

Novinky z oboru chorálu.
Sděluje P. Bernard Velíšek, O. S. B.

Jest již starou novinkou, že dne 17. května t. r. poslal sv. Otec Lev NIlI. solesmensl:ému opatovi list, v němž znovu chválí práci solesmeuských benediktinů, a s potěšením vzpomíná, že knihy chorální jimi vydané již valně jsou rozšířeny, a konečně obojí duchovenstvo vybízí, aby, kdo cítí se býti schopným, na tomto
Dilecto 1 ilio Religioso Viro Paulo i)elatte O. S. B., Abbati Solesmensi.
Leo PP. XIII.
hilecte Pili, salutem et apostolicam benedictionem.
Nos quidem et novimus et alias laudavimus positam a vobis intelligenter operam in scientia eorum concentuum sacrorum, de quibus memoriae est proditum, ad maguum Gregorium referendos esse auctorem.

poli pracoval a tak ku zvelebení bohoslužby přispěl. List ten, skoro všeobecně zvaný »Brevem«,*) přinesly brzy po jeho uveřejnění četné huclební časopisy i ně-které katolické noviny. Sluší se tedy zajisté, by podán byl též čteuái' iin »Cyrilla **)
Milovanému Synu Pavlu llelatte-ovi, opatovi solesmenskému.
Lev PP. XIII.
Milovaný Synu, pozdrav a apoštolské požehnání.
Víme a jindy již pochválili jsme píli, jakou znale věnujete vědě oněch posvátuýcll zpěvů, o nichž praví podání, že za svého původce mají l:elloře Velikého.

*) Ve -Fliegende Blátter fůr kath. Kirchenmusika, Nro. 6, 1901, snaží se Dr. Haberl na základě kanonického práva dokázati, že tento papežský list nesluší zváti -Breveu. Nicméně nazval jej tak i kardinál Satolli, prefekt kongregace studií, ve svém listě, zaslaném Dru Petru WaQnerovi, jímž schvaluje se nová -Gregoriánská akademie« (viz níže).
**) 1 Ii jsme list přichystaný již pro číslo předešlé, avšak pro nedostatek místa nemohl již býti vytištěn.