56 —

oba spisovatelé devátého století, rovněž svědčí o snaze své doby, zmírniti trvání adventního postu o třetinu. Sv. Petr llamian v 1I. stol. zdá se arci předpokládati, že adventní půst trvá 4o dní a sv. Ludvík, jenž žil o dvě století později, zachovával tento půst ještě piných 4o dni ; ale co se tohoto krále týče, jest suacino možno, že to činil jen z vlastni své zbožnosti a kajícnosti.
Kázeň západních církví, zkrátivši dobu adventní, zmírnila ji brzy ještě více tím, že přísný půst proměnila v pro-stou zdrželivost od masa; ano od 12. stol. některé církevní sněmy jako na př seligenstadtský r 1122 a avrauclieský r. 1177, zdají se, mluvíce o tomto postě, mluviti jen o osobách duchovuícli, a do-konce sněm salisburský r. 1231 zavazuje k němu jen řeholníky. Naopak zase lnnoceuc II1. ve svém listě k biskupu města Bragy dosvědčuje, že zvyk postiti se po celou dobu adventní udržel se v Rímě až doposud, totéž píše Durandus ve svém »Rationale« ve stol. 13. o Francii. "Tato různost zdá se ukazovati, že půst adventní nikdy nenáležel k předpisům církevní kázně všeobecně zavazujícím.
Bud jak bud, zvyk postiti se mizel víc a více, pročež konečně papeži Urbanovi V. r. 1362 nezbývalo jiného, chtěl-li obyčej ten aspoň z části zachrániti, než že zavázal všecko duchovenstvo svého dvora, aby se v adventě zdržovalo od masa. U vlastním postě nestala se při tom žádná zmínka a povinnost ta netýkala se nikoho jiného z duchovenstva, nerci-li laiků. Později sv. Karel Borom. snažil se probuditi ve své diecési aspoň ducha, když ne kázeň starých časů, nebo na svém 4. sněmu vyzývá důtklivě faráře, aby věřící napomínali přistupovati ku stolu Páně aspoň o všech nedělích čtyřiceticlenníllo postu a v adventě. Mimo to psal sám svým diecésanům pastýřský list, vykládaje jim, kterak dlužno slaviti tento posvátný čas s duchem sebraným a zval je, aby se postili aspoň o pondělích, středách a pátcích adventních. Benedikt XIV. ubíral se po těchto stopách. Ještě jako arcibiskup bolognský snažil se vésti svůj lid k tomu, aby smýšlel o adventě vysoce jako dřívější křestané a bojoval proti nepravému ale v oné krajině rozšířenému domění, jakoby se advent týkal jen řeholníků a nikoliv též obyčejných věřících. Této jeho snaze jest věnována jedenáctá mezi jeho »Institutiones ecclesiasticae«. Dolcazuje tam,

že říkati, jakoby advent týkal se jen řeholníku, jest tvrzení opovážlivé a polloršlivé, leč by pi'i tone někdo myslil pouze na půst a na zdrželivost od masa, nebot jinak množství zařízení a zvykťc církevních svědčí o úmyslu církve, aby se věřící hodným způsobem připravovali na veliký svátek narození Páně.
Recicá církev zachovává adventní půst až doposud, ale mírněji ne- čtyřiceti-denní. "Začíná se dne 14. listopadu (toho dne slaví církev řecicá svátek sv. apoštola Filipa) a trvá po čtyřicet ctní. Věřící zdržují se toho času od masa, másla, mléka a vajec, ale smějí požívati ryb, oleje a vína, což jest v postě čtyi'icetideuním zapověděno. Vlastní přísný půst nařizuje se v této době jen o sedmi dnech. V ústecli lidu sluje tento půst po-stem svatofilipslcým. ;Mírnost jeho omlouvají Rekové tím, že prý tento zvyk postiti se před vánocemi vyšel z klášterů, kdežto půst čtyřicetidenní jest původu apoštolskélio.
Ale ačkoliv skutky kajicnosti, jimiž druhdy církev dobu adventní posvěcovala, v západní církvi časem tolik se se zmírnily, že skoro jen v klášteřicll zbyla po nicli nějaká památka, liturgie acivelitní se celkem nezměnila a kdvby věříci se snažili naplňovati nitro své duchem, jenž vane z těchto obřadů, za-jisté by se hodně připravovali na svátek Narození Páně.
Liturgická tvářnost adventu, jalo se dnes jeví v římské církvi, zakusila jistých změn. Zdá se, že sv. Rehoř Veliký jest prvním původcem této liturgie, která původně obsahovala pět neděl, jalo lze viděti v nejstarších sacramentariícll tohoto papeže.
Podle Amalaria m tskéllo a Bernoná reichenauslcého, s nimiž souhlasí také llom Martéue a Benedikt XIV., pochází od Řelioře Vel. také církevní ustanovení o adventu, ačkoliv zvyk sám, věnovati nějakou dobu pí'ípravě na vánoce, jde až do nejdávnějšich časů, půst pak a zdrželivost od masa v této době měly původ ve Francii. Podle cníuění řečených badatelů ustanovil Rehoř Veliký pro církve římského ritu způsob služeb božích v tomto čase a potvrdil přikázání postní, ponechav ovšem jednotlivým církvím, aby o tom podrobněji ustanovily, co by se jim zdálo dobré.
V sacramentariu Gelasiově není žádné mše ani jiných služeb božích, které by byly přípravou na vánoce. Nalézáme