39 —

zakazujíce zpěv světský a rozpustilý (Sez. XXII.) a nařizujíce, aby v biskupskýcli seminářích poskytovala se alumnům příležitost, naučiti se zpěvu církevnímu, t. j. chorálu (Sez. XXIII.). Ostatně uloženo sněmům provinciálníma biskupům, by pečovali o důstojný zpěv chrámový (Sez. XXIV.).
Kardinálská komisse, jež r. 1564 na rozkaz Pia IV, byla utvořena, aby po-starala se o provedení Tridentských dekretů, nařizujících reformu kázně v Komoře Apoštolské (Camera Apostolica), měla též na starosti reorganisaci papežsleéllo sboru zpěváků (Capella Pontificia či Papalis). Naléhala na to, aby zpěváci dbali na dobrou, zřetelnou výslovnost pi-i zpěvu, i pořádala za tím účelem ně-kolik zkoušek. Cinnost svou ukončila vyloučením několika zpěváků. — Le by se však tato komisse byla věnovala také opravě chorálu, nemá pražádného historického podkladu.
Podobně nelze připisovati Piovi V. nějakou reformu chorálu. V jeho bulle »Quo primum«, jež vytisknuta jest při kažclém Missálu, marně by kdo hledal

takovéto snahy. Slova bully: »quum unum in Ecclesia Dei psallendi modum .. . esse maxime deceat« vztahují se na opravený Breviář a Missál, i nelze z nich vyvozovati nějaká ustanovení reformy chorálu. A kdyby byl Pius V. skutečně pomýšlel také na opravu zpěvů texty liturgické doprovázejících, zdaž nebyl by se řídil těmitéž zásadami, jež vedly ho při reformě Breviáře a Missálu? Byl by snad zničil integritu tradicionelnich melodií, či byl by spíše starobylé cti-hodné melodie přizpůsobil nově opraveným textům? Nevím, kdo by o tomto posledním mohl pochybovati.
Shrneme-li, co posud řečeno, v ně-kolik slov, obdržíme tyto konkluse :
1.	Sněm 'Tridentský apapežové Pius IV. a Pius V. získali sobě reformou liturgie zásluh nesmrtelných.
Avšak ani jmenovaný sněm, ani dotčení papežové nepomýšleli na opravu chorálu, tím méně chtěli reformu, po jalcé toužily později jisté osobnosti, a jakou mají na zřeteli obdivovatelé vydání Medicejského.
(Pokračováni.)

Jakým směrem nésti se má reforma církevního umění hudebního, a jak by i střední školství mohlo reformě té prospěti.`")
Příspěvek ku reformě církevního umění hudebniho. Napsal skot, učitel P. Jan Novák.

Jeden ze zasloužilých našich spisovatelů vypráví ve svých povídkách pro mládež také o pastorkyni, která byla macecliou stále odstrkávána a jejími rozmary trápena, konečně však přece její dobrota a krása došly uznáni a slavily vítězství. "nato pohádka o popelce vynoi•ila se mi bezděky v paměti, když počal jsem psáti tento skrovný příspěvek ku reformě církevní hu(-1by, jímž bych rád vilesl aspoá trochu mile hřející přízně
*) Třetí výroční zpráva obecní jubilejní školy realné císaře a krále Františka Josefa I. v Náchodě za školní rok 1899-1900. Jako pramenů užito: Acta et decreta concilii provinciale Pragensis. C y r i 11: Časopis pro katolickou hudbu posvátnou. K o n r á d: Dějiny posvátného zpěvu staročeského. M i t t e r e r: Die wichtigsten kirchl. Vorschriften fúr kathol. Kirchenmusik. S c h l e c h t: Geschichte der Kirchenmusik. K i e n l e: Choralschule. Kru t-s c h e k : Die Kirchenmusik nach dem Willen der Kirche. K o rm ii I1 e r: Der kathol. Kirchenchor — a Die Musik beim liturgischen Hochamt.

tam, kde reformě té nebylo dosud přáno jednalo z neznalosti věci, s jakou v oboru tomto setkáváme se u širokých vrstev obecenstva, jednak z předpojatosti, s jakou zase i hudebně vzdělané kruhy na re-formu tu patřily a namnoze dosud patří, poněvadž nechce strpěti a přijmouti skladby rázu světského a theatrálního, byt jinak cenné byly, neb i skladby vážnější sice, ale stilu hudby komorní. A tak pravé církevní umění bylo a jest namnoze dosud popelkou mnoho a dlouho odstrkovanou. Druhá polovice předešlého století, obzvláště ale století naše velice macešsky se lc ní chovalo, nebot nešetříc rozdílu mezi hudbou církevní a světskou, vystavovalo a obětovalo ji příliš vlivům vyvíjející se opery, hudby instrumentální a komorní. "Zapomínalo se a dosud často zapomíná, že hudební umění círlevní a hudební umění mocleruí, svět-