38 —

duchovenstvem takové obliby, že za dobu 17 měsíců byl osmkrát vydán.
Asi o cleset let dříve staly se také liturgické hymny obětí podobné re-formy. Verše sv. Ambrože a Yrudentia pozbyly vážnosti, iežto někteří »vzdělaní« básnici povážlivě nad nimi kroutili hlavou.Laccaria Ferreri obdržel od papeže Lva X. rozkaz, by původní text hymnů korrigoval. Za Klementa VII. (r. 1525) vyšly pak opravené hymny na veřejnost pod titulem:Lachariae Ferrerii Vincentini, Pont. Gardien. Hymui novi eccl. juxta veram metri et latinitatis normam a beatiss. P. Clem. VII. ut in divinis quisque eis uti possit approbati ... Saiictum ac necessarium opus. (Zachariáše Ferreri-ho z Vicence, biskupa Guardského, Nové círlLevni ]iymny, dle pravé normy metra a latinity, od papeže Klementa VII. schválené, aby při službách Božích [a při ofhciu] každý jich užiti mohl. Svaté a potřebné dílo). Dostalo se tedy opraveným hymnům papežské approbace, jíž povoleno duchovenstvu fakultativní užívání. Nicméně nedoznal), hymny Ferreri-ho obliby, jakou on očekával, a za nedlouho byly zapomenuty.
A byt se bylo 'oreviáři Quignoňezovu lépe dařilo, přece i proti němu ozývaly se stesky a protesty z mnohých vážných stran. Pařížská Sorbonne vyslovila obavu, že po takové reformě přikročí se brzy k podobným opravám missálu a ritu udíleti Svátosti; nový breviář bude prý na škodu společného odbývání officia. — Spanělský theolog z oné doby, Johanes de Arce, praví ve své kritice, že nový breviář ruší všudy bohoslužbu cliorovou, ji zatlačuje a že kazí starou tradici. — V mnohých diecésích vyvolal breviář Quiguoiiezův spory mezi duchovenstvem, nevoli a výtržnosti mezi lidem.
Tut byl opravdu nejvyšší čas, aby autorita církevní věci se ujala.
Sněm Tridentský, jemuž sám papež Pius IV. zaslal návrhy (přichystalíé již Pavlem IV.) k reformě liturgie, vydal mnohá výborná ustanovení. Opravu missálu však a breviáře, jakož i upravení seznamu knih zapovězených, ponechal sněm papeži, jenž vždy považován byl jak za nejvyššího učitele ve věcech víry a mravů, tak i za vrchního strážce a pořadatele liturgie.
Mluvíme-li o reformě, jež od papeiův a sněmu Tridentského zahájena jest,

dlužno všímuouti si směru a rozsahu, v jakém tato reforma se dála.
Hrubě by se mýlil, kdo by reformou rozuměl převrat aneb nové utvoření liturgie, v jakém smyslu pojal reformu na př. Quignoňez.
Sněm Tridentský i papežové, řídíce se pravidlem sv. Cypriana: Niliil iunovetur, nisi quod traditum est (Nic nebu(liž z nova zavedeno, leč co podáním se dědí), měli na zřeteli aby zachovala se co nejvíce možná stará liturgie římská, a staly se pouze přiměřené opravy. Kardinál Sirleto, předseda papežské komisse pro vydání opraveného breviáře, vyslovil nejednou tyto zásady. Ule nělio nebylo úmyslem Církve, nové dílo utvořiti, nýbrž, co od předkú zděděno, obnoviti, opraviti a urovnati. Tak píše již r. 1563 jakémusi prelátu: »1,lyslím, že především třeba jest, všecky novoty vyloučiti, ale tak, aby nového se za to nepi-ij alo. Neb mnozí zavedli své vlastní nápady, ač měli únrysl, něl~teré novoty opraviti.«
Při zavádění jednoty v liturgii počínala si Apoštolská Stolice velmi šetrně, majíc ohled na oprávněné zvláštnosti jednotlivých diecésí, jakož i na poměry a chvalitebné obyčeje jednotlivých zemí a národův. Liturgické zvláštnosti, jež mohly se vykázati trváním 200 let, zůstaly zákonitě platnými. Sluší ovšem také pi-ipomenouti, že Rím choval se vůči dotazům a prosbám odmítavě, jednalo-li se o obyčeje, které s výkony liturgickými se nesliodovaly. Tak na dotaz ze Španělska, je-li dovoleno při Matutiuum o Vánocích mezi lelcci a Responsorium vsunouti vánoční píseň, a při mši sv. po pozdvihováni zazpívati píseíi v mateřštině, odpověděl Rím záporně. — Naopak povoleno polským diecésím přijmouti do missálu jisté zvláštní sekvence a prosy.
Hlavní zásluhu o zvelebení liturgie získal si sv, papež Pius V., jenž bullou »Quod a nobis« (7, července 1568) učinil závazným nově opravený breviář, a bullou »Quo primum« (12. července 1570) opravený Missál.
Z toho, co posud praveno, seznáváme, že Tridentinum a pak hlavně Pius V. co do reformy liturgie vykonali dílo veliké, a postavili »monumentum aere perennius«. — Tážeme-li se však, zdali sněm a papež věnovali svou pozornost také opravě chorálu, tu jest odpověděti záporně. Delerety sněmu Tridentského jednají o zpěvu chrámovém jen všeobecně,