37 —

stala se v chorálu za papežů Rehoře XIIL, Klementa VIII. a Pavla V., předeslav pojednání o reformě liturgie vůbec, jakou podnikli sněm "Tridentský a papežové Pius IV. a Pius V.
V druhé části (5 kapitol) jedná pan autor o osudech manuskriptu I'alestrínova po smrti mistrově, čili o historii medicejskélio vydání.
Jako přídavek (Appendice) přináší R. sedm zajímavých dokumentů v původním znění: pět v řeči španělské, s vlašským překladem, dva vlašské. Mimo to uvedeny jsou dva celé dokumenty v textu (jeden latinský a jeden vlašský). — Předmluva věnována jest odpovědi na nehorázné útoky, jakými p. Dr. Haberl po uveřejnění brožurky z r. 1899 na Msgra Respiglliho v Germanii (listopad 1899) a v »Kirchenmusikalisches Jahrbucll« (Igoo) se obořil. I v průběhu textu má R. častěji příležitost, střetnouti se vědeckou zbraní s Dr. Haberlem, i nabývá tak spis Respighiův povahy valně polemické. Nicméně dosvědčujeme, že polemika Respighiova nepřekročuje ni-kde meze vědeckosti a slušnosti, což o polemice p. Haberlově nelze veskrz tvrditi.
Druhé dílo je psáno německy a má titul: Die Naclr-Tridentinische Choral-Reform zu Rom. 1-,'in, Beitrag zur Musikgeschichte des XVI. und XVII. Jallrhunderts von P. Raphael XIolitor, Benediktiner der Beuroner Kongregation. Erster Baud. Die Choral-Reform unter Gregor XIII. Verlag von F. E. C. Leuckart in Leipzig, igo1. Str. XVI-306 velké osmerky. Připojeno II dokumentů španělských a vlašslcýcll, jež v textu dle potřeby jsou pak přeloženy. Svazek druhý, kterým dílo bude ukončeno, vyjde později. Podáváme zde přehled obsahu tohoto prvního svazku:
Předmluva.
Hlava první: Po Tridentinum.
1.	Liturgické reformy za Pia V.
2.	Partikulární synody a reforma chorálu.
První plány k reformě chorálu v Rímě.
Hlava druhá: Pro a proti tradici
chorálu.
i. llvě kapitoly z theorie chorálu v 16. století.
2.	Vlašské tisky chorálních not (1476 až 1570).
3.	Proti barbarismu staré školy.

4.	Církevní chóry v 16. století.
5.	Otázka chorální v 16. století.
Hlava třetí: Reforma.
1. Giovanni Pierluigi da Palestrina.
z. Provedení a první přerušení re-formy.
Jak patrno, je thema Y. R. Molitora mnohem širší než thema Msgra Respighiito, jenž vytkl si za úkol dokázati, že Palestrinovi nelze připisovati podíl na vyclání medicejském.
V následujících pojednáních sledujeme rozvrh spisu Respigliiova, budeme však míti stále na zře~eli obšírnější práci P. Molitora.
1.
Hodlajíce pojednati o reformě chorálu po sněmu Tridentském, nelze nám nezmíniti se o činnosti, jež tehdy věnována jest opravě liturgických knih vůbec. Co do opravy textů liturgických měl posvátný sněm Tridentský úkol veliký a vážný. Bylat římsko-katolická liturgie v době, kdy církevní shromáždění v Tridentě zahájeno jest, ve stavu přesmutném. O jednotě ve věcech liturgických nelze mluviti.
» Běllem století vetkala křestanská poesie a zbožný, s důmyslem spojený cit, nejednu perlu do bohatého roucha liturgie. Avšak k ryzím šperkům přimísily se též poznenáhlu méně cenné přídavky, takže konečně jevilo se trapné přetížení, jež tuze často zatemňovalo lesk prostých a obsahem velevýznamných ceremonii. Tuti patrně mizel až pi-íliš souhlas různých církví ohledně bohoslužebných výkonů; postrádaly i některé diecése ve svérn užším svazku obecně platné liturgie.«
Yi-išel humanismus, jenž klestil si cestu i do kruhů církevních, — přišly nábožensko-politické bouře začátkem 16. sto-letí, a tu zastavena ovšem další oplývající plodnost na poli liturgickém. Ale pro liturgii nenastaly tím lepší časy.
Církevní, humanistíckým duchem ovládané osoby, v nichž »barbarská a ne-uhlazená řeč« breviáře a missálu budila os"klivost, jaly se šmahem opravovati liturgii. "Texty liturgické měly býti opraveny v latinitě ciceronské, a hymny měly zníti co možná jako Horácovy ody.
Rolcu 1535 vytasil se v Římě Quignoňez (čti: Kignoněz) se svým zkráceceným breviářem *), který nabyl mezi
*) Breviarium Romanum ex Sacra potissimum Scriptura et probatis Sanctorum historiis collectum et concinnatum.