— 30

K č. 5. Koncertní naše biatácké kvartetto předvádí nám kaleidoskop kostelních písní více haluzí kmene slovanského, z něhož uznamenáváme rozličného ducha, jenž vine v písních toho kterého národa, tklivého v českých, slavného v polské, vzletného v chorvatské písni.
Ad a) Tato píseň, od pradávna rozšířená r. ezi lidem chorvatským, má 4 rozličné nápěvy, z nik hž jeden byl již na programu Cyrillského koncertu roku 1898 jako sbor smíšený,
Ad b) Skladatel Adam .Michna z Otradovic byl varhaníkem v Jindř. Hradci a náležel k nejsolidnějším skladatelům českým Píseň vydal r. 1661.
Ad c) Nápěv této písně (viz Nápěvy k >Oltářia, str. 20*) pochází asi z 15. století. Miřinského kancionál z r. 1522 naznačuje jej jako píseň starou.
Ad d) =O paní velebná«, píseň z r. 1608, jest velepamátná píseň polská. Tot ode dávných věků píseň čenstochovských poutníků, jíž nebes Královnu vítali a vzývali milionové zbožných Poláků. Jí vítali i krále své.
Ad e) Pro hradecké museum zakoupen ne-dávno vzácný rukopisný kancionál český z r. 1457, v němž nalézáme i naši posvátnou píseň svato-Václavskou v jevím tehdejším znění. Zajisté zajímavá to ukázka zpěvu staročeského.
Oddělení I1. K číslu 1. Skladatel, jenž jest

řiditelem c, k. ústavu učitelského v Przemyslu, zajímavým způsobem zpracoval báseň Vrchlického, v níž provedena parallela mezi hochem a houslemi. jenž zadumán do své hry nevšímá si vábení pří-rody a mezi pévicem, jemuž básník radí: za ideálem duše vznět obracej jen a celý svět ti bude luzná báj.
K č. 2. V. Novák, vynikající oblíbený skla-datel český, štastnou rukou zasáhl do poesie lidu valašského, vybrav sobě k hudebnímu zpracování balladu o zakleté dceři, již vlastní matka zaklela ve strom javorový. Ze zakletí osvobodili ji tři hudci, kteří ze dřeva javoru chtěli sobě urobiti housle, Skladba vyniká svéráznou a vhodnou tonomalbou.
K č, 3. Mladistvý kněz skladatel Perosi (nar. 20. prosince 1872), jenž již ve věku 22 let stal se kapelníkem při chrámé sv. Marka v Benátkách a jenž v stáří 26 let jmenován byl svatým Otcem Lvem XIII. kapelníkem papežské kapelly sixtinské v Římě, ve své trilogii Umučení Páné hudebně zpracoval 3 zvlášté významné děje z pašijí dle sepsání sv. Marka, a to: 1. Večeři Páně (Mar. 14, 17—26); 2. modlitbu Krista Pána na hoře Olivetské (Mar. 14, 33—43) a 3. smrt Kristovu (Mar. 15, 25-37). První 2 části díla toho, jež pozornost všeobecnou vzbudilo, podáváme na českém ven-kově poprvé.

Díecése Brněnská.

Farní Jednota Cyrillská v Polehradicích. Uplynul opět jeden rok do moře věčnosti a při-hlédneme-li k činnosti naší farní Cyrillské jed-noty, kterou vyvinula v tomto roce, zajisté nás dosti uspokojí. PěstovalaY s pilností vytrvalou církevní zpěvy v duchu církve, zpívajíc při všech zasvěcených svátcích zpévy čistě liturgické, a sice o každém zasvěceném svátku případný Introitus a Communio gregorianským rhorálem, jakož i případná Gradualia a Offertoria, pak od rozličných odporučených skladatelů mše střídavě, jak ku konci dopodrobna vyjmenovány jsou. Ponévadž zásoba z dřívějších let vyhovuje, nových mší kromě Missa quarta B od Mich. Hallera, vánočních zpěvů od P. Křížkovského a několika Pange lingua cvičeno nebylo, avšak věnovala se větší pozornost dříve nacvičeným mším a vložkám. — Pochvaly zajisté zasluhují členové činní, že pilně navštěvovali cvičení theoreticicá, která řídil náš dp, farář a předseda Filip Toufar, v měsíci lednu každodenně po celý týden opakováním stupnic, intervalů a pod., nevyjímaje ani zpěváky, kteří již po 15 let ve službě Cyrillské jednoty. totiž od založení jednoty působili.
Kromě církevního zpěvu nacvičila jednota též několik sborů obsahu vlasteneckého a světského k uspořádání zábavy pěvecko-deklamatorní, kterou konala 7. ledna 1900 s výsledkem zdařilým jako i v letech minulých. Též ostatní církevní ob-

řady obstarávala, jakož i při dvojích oddavkách činných členů při mši sv. zazpívala, dávajíc jim takto jakousi výbavu za jejich snahy v jednotě. — Však jak již v tomto světě bývá, že radost se ža-]em se střídají, nastala též doba smutku naší Jed-notě, když neuprosná Morana sklátila našeho milovaného sbormistra a učitele Cyr. M. Hladkého v předčasný hrob, jehož tělesné pozůstatky dne 7. srpna ku hrobu vděčně doprovodila, zazpívajíc mu při zádušní mši sv. Requiem od Singenbergera a též i ostatní pohřební obřady obstarala. Jednota naše ztratila v něm neunavného pracovníka v její prospěch. Nebyla to jen slova do větru hozená, když po svém příchodu jako učitel do Polehradic při zábavném večírku poznav Cyrillskou jednotu a její výkony, velmi pochvalně se zmínil dp. faráři a předsedovi Filipu Toufarovi, když mu gratuloval, že shromáždil kolem sebe výkvět obce Polehradické, nýbrž bylo jeho snahou, aby též byl přijat za člena jednoty Cyrillské což se též se živým souhlasem stalo, a byl toho zajisté hoden, neb skutečně pravdivé pořekadlo, že vrána ku vráně sedá a rovný rovného hledá, totiž ne svým postavením, nýbrž smýšlením, se na něm vypinilo. Ačkoliv choroba krční nedovolovala mu, by sám zpívati mohl, přece jako sbor-mistr, rádce a pořadatel rozličných slavností velmi platně působil; jeho zásluhou jest, že máme divadelní jeviště zbudované, k němuž on sám nákres