— 2I —

byla znakem pěti čínských živlu : vody, ohně, cli-eva, kovu, země a pěti oběžnic). Druhý strunový nástroj -tše« (— poclivuhodný) jest g stop dlouhý na němž původně 50, později 25 dle dvauáetitonové stupnice naladěných strun napnuto. Každá struna má vlastní poliyblivou kobylku, jejiž posunem mění se ladění. Kobylky seskupeny dle pěti hlavních barev v pět modrých, pět červených, pět žlutých, pět bílých a pět černých. »Podivuhodný« tento nástroj pokládají Cíi"iaué za velice ušlechtilý a lahodný a praví, že »kdo na něm hráti hodlá, tomu že třeba, by napřed vášně své skrotil a vryl most do srdce svélio, sic že jen plané, nicotné, bezcluché tony z něho vyloudí.« Cestovatel Amiot, jemuž ovšem vše, co čínského, velice se líbilo, tvrdí, že žádného evropského nástroje zvuk není tak lahodný jako tolioto »tše«. — Osmý konečný oddíl obsahoval stroje urobené z t y Iz v e. Jest to jakýsi zárodek varhan Tykev zastupuje větt•nici, nad kterou po-staveno 12 neb 24 píštal bambusových, nestejně velikých, však jako u našich varhan, symetricky urovnaných a tam, kde s tykví se stýkají, kovovým plíškem uzavřených. Plišck má otvor, v němž chvěje se při liře kovový jazýček jako při našich harmonikách a podobných nástrojícli. Každá píštala hned nad včtrnicí čili tykví má malou dírku, kterou hudebník, má-li píštala se ozvati, prstem zakrývá. Vítr do tykve fouká se trubkou podobnou labutímu krku. llle tohoto nástroje ladí se všecky nástroje ostatní, asi jako u nás, když před kázáním aneb po něm a někdy i při něm dle varhan ladivaly se všecky >iuštrumenty«
»Mimo tyto nástroje,« pokračoval Cíňau kustos, »v úředním sez,iamu císaře Jung-čcnga uvedené a z rozkazu jeho samého dle látky v osm těchto oelclílů roztříděné, nesmělo se, když hudba vei•ejně hrála, žádných jiných použiti a to až do času císaře Kang-hi, který veškerou naši nebesky krásnou hudbu dle evropských vzorů (r. 1678 po Kr.) zpotvořiti hodlal. Ale nepovedlo se mu.
»Kterak seznal evropské vzory ?« táži se.
»Přišli k nám,« odvětil Cíňan, »od západu učitelé nového náboženství, jakýsi Yereira, Portugal rodem, z tovaryšstva prý Ježíšova, a P. Grimaldi, misionář římské propagandy, oba znamenití liudebníci. Císaře napinilo zejmeua úžasem, že Pereira dovedl slyšený nápěv

il3ucd napsati a dle napsaných not věrni napodobiti. I nařídil oběma cizincům, aby sepsali základy harmonie hudby evropské a dal spis ten iliuecl ve svém paláci tisknouti. Dle návodu toho při-učili se hudebníci naši liudbě evropské a hráli z rozkazu císařova poslušně a věrně, co v notách před sebou viděli, ale ovšem veliké do toho chuti neměli; nebo cítili správně, že vůči naši prastaré, přeskvostué a tak významné hudbě jest kažclá jiná hudba holé, duchaprázdné šumaření. Císař brzo poznal, že hudebníky nepředělá, leč by užil trestů nejpi-ísněj`,ich. Upustil tudíž od svého únryslu, veškerou hudbu naši zjivačiti a spokojil se tím, že poradiv se se svými ministry a členy vládní velerady, zavedl jiný seznam dovolených hudebních nástrojů, počtem 25, které sei-aděny jsou v této skupině druhé.« To řka, ukázal na celou řadu předmětů uvedených v hudebním seznamu císaře Kang-hi.
První hudeb,ií nástroj této skupiny druhé byla — tyč čili bidlo, »hoei« zvané, jež pi-ímo postaveno bývá, dokud liudba liraje. Dále byly tu některé nástroje skupiny první, a to: hlíněné »hineu«, dřevěný tigr, struuové »kin« a ,tše« a ještě některé jiné. Kamenné »kin-« mělo tu poněkud jiný zlepšený tvar. Nové, kiiigu podobné nástroje byly tu tyto: »fang-hiang«, na němž místo 12 kamenných viselo 16 dřevěných destiček ; »čung« a hned vedle >kin-čung«, sestávající ze 16 dle čínské tonové stupnice laděných zvonků, na něž dřevěnou paličkou se bije a hraje; posléze »jin-lo«, jcž má co měděných též laděných plíšků. — Mimo to zavedl císař Kang-hi ne-poměrně mnolio nástrojů hřmotivých : ohromné bubny, položené na stojanech překrásné ozdobených a nad to celou stupnici bubnů menších až do malých bubínků ručních; pak hřmotidlo »pan«, které není nic jiného nei dvě hůlky, jež při hi-e otloukají se o sebe. —Jsou však mezi nástroji této skupiny též oboé »koan«, flétny »siao«, »ty«, »jo«, »tše« a varllául:y »pai-siao« ; dále rozličné trubky, z nichž jedna zpět ohnutá vypadala jako nástroj našich kuřáků.
»Prvá i druhá skupiti—i,« ujal se opět slova dvorný Cíiiaň, »obsahují nástroje, jež pokládají se za ušlechtilé, starobylé, zákonem oprávněné a dávným zvykem posvěcené. Užívá se však v i-ísi naši od kočujících hudebuikii, pěvců, divadelních herců atd. ještě jiných nástrojů hudeb-