kat011ck 011	posv tnul1 CYRuLSZÉ.
Majitel, vydavatel
1901, Ročník XXVIII.	F. J. LEHNER.	Číslo 3. a 4.
~luuunumnnnuununnnn~unumnun~uuuuuwnnuninwnnnnnnmunmuinuuwnnnnmrnnuuuumn:numn i munn~uuunw;umm~um wuiummninnnil~
Obrana reformy církevní hudby.
Napsal František Jirásek. (Pokračování.)

Obecná jednota Cyrillská vytknula si úkol: pěstovati chrámovou hudbu dle vůle církve. Program jednoty té, opírající se o předpisy liturgické a jiná ještě nařízení církevní, v obor chrámové hudby spadající, nemůže ani jinak, než býti úpině totožným s programem jednot ostatních, jež vesměs vznikly za účelem reformy hluboce pokleslé chrámové hudby v letech šedesátých a sedmdesátých minulého věku. Nejsilněji rozvětvená nyní jednota Cecilianská vznikla r. 1867, jejíž stanovy byly devětadvaceti biskupy (mezi nimi také pražský arcibiskup) sv. Stolici k schválen( předloženy — a 16. prosince 1870 papežským brevem »Multum ad commovendos animos« schváleny. R. 1871 jmenován protektorem jednoty kardinál Antonio de Luca. Roku 1872 započato reformou v zemích koruny Ceské, vele-záslužným přičiněním Msgra Ferdinanda Lehnera — a v nejbližších pak letech sevšeobecněla reforma až na nepatrné výjimky v celém katolickém světě. Z toho patrno, že reforma cení dílem antikvisujících snali jednotlivců anebo čistě osobní libůstkou několika puristických zelotů, jalo z nepřátelského tábora dosti často tvrzeno bývá, -- nýbrž reforma byla naléhavou nutností za účelem povznešení, či lépe restaurování liturgického i obecného zpěvu v celé katolické církvi, hlavně pak za účelem odstranění a radikálního vymítění všelikých nešvarů, vzešlých z bezuzdného na místě posvát

ném řádění světáckých hudebníkův, jehož míra již na konci 18. věku překypovala, volajíc k nebi o pomstu.
»Suum cuique« a »Sancta sancte«, tot hesla každé jednoty. Posvátnost mí-sta nepřipouští jinou, než hudbu posvátnou. Stánek Boží není místem zábavy, nýbrž dům modlitby; pročež každému uměni ve službách církve jest se podrobiti autoritě církevní, kteréž jedině pří-sluší právo rozhodovati o postavení umění v chrámu Páně, tudíž také o liturgii, jejíž podstatnou částí jest posvátný zpěv.
Ze církev přililíží při zpěvu především k liturgickému momentu, resp. ku stránce duchového krásna posvátného zpěvu — a teprv v řadě druhé má zřetel k zevnímu momentu aestheticicému, ku kráse formové -- jeví se býti při hudbě církevní, jakožto veskrze účelné, zcela při-rozené. Specifickou zbožnost nelze ovšem žádnou hudbou vyjadřovati, za to však přiměřenou melodikou, harmonikou a rhythmikou působiti k tomu, jako by mistrně komponovaná hudba chrámová tlumočila adaequatní náladu textu i tenkráte, podává-li se vokální skladba čistě instrumentálně, jejíž analogon jest (vlastně má býti) každé praeluciium varllauni. Vždy( architektonika a ornameutil<a, jimžto hudba co clo zevní formy uápada
se podobá, rovněž nevyjadřují specifické stavy duševní, zvlášté pak naprosto žádné na reflexi založené stavy, k nimž