— II

ciis Ss. Domini N. Pii PP. IX. vytištěno: sub auspiciis Ss. Uomini N. Leonis PY. XIII.
R. 1883 vyhlásili arčlieologové novou válku authentickému vydání liturg. knih na sjezdu aretinskénl. Leč i tehcly uvedlo rozbouřené jejich myšlénky na pravou cestu nové breve »Romanorum Poutificum sollicitudo < ze dne 22. dubna 1883. Nejnověji pak r. 189˘ vyclal papež breve ze dne 7. července »Quod S. Augustinus«, v němž stvrzuje dosavadní výnosy o authentičnosti chorálních knih vydaných u Pusteta a je znova odporučuje.
`L toho patrno, že sama Ap. Stolice určuje liturgickou cenu nikoliv Liber Grad., ale Graduale Romanum, a není pochyby, že pro hodné děti Církve kat. bude přání Ap. Stolice rozkazem a že právě pro jeho liturgickou cenu všude budou zaváděti Gr. Romanum.
Pothierova »Liber Gradualis« právem používají benediktini beuronšti, poněvadž mají dovolení od Ap. St., míti svoji starou litur;ii, a clle bully »Quo primum« r. 1570 jsou lc tomu oprávněni, poněvadž u nich trvají zvláštnosti liturgické přes 200 let.
iVly se však musíme říditi tím, co si přeje Církev katolická pro celý svět kí-estanský.

3. Co souditi máme o Liber Gr. a Grad.
Rom. se stanoviska praktického?
Neosměluji se svůj vydati úsudek, ale připomenu, co veřejně stojí psáno ve ~Fliegende Blátter« 1882, str. 38, jež tehdy redigoval ještě Dr. Witt :Pražští benediktini nedovedou ještě přednášeti neumy správně, to jest, ne talc, jak toho vyžadují P. Pothier a jiní; jestliže L. G. však přesahuje síly mnichů tak znamenitých, kteří polovinu svého života pro-zpívají a kteří ve zpěvu spojují s írzkostlivou péčí o své »Opus Dei- hlubokou zbožnost vypěstěnou v odloučení od tohoto světa, jak pak- mohou s to býti laici našich farních kůrů, aby zpěvy tyto dovedli zazpívati?«
A tato slova vážná rozhodují sama o praktičnosti obou děl.
Bohaté melodie Lib. Gr. dovede za-zpívati a přednésti jen výtečný zpěvák, jehož srdce přepiněno jest pravou, nelíčenou zbožností a jenž věnovati může čas, vlohy pouze tomuto zpěvu.
Ano mám za to, že ani bohoslovci bisk. seminářů by nedovedli přednášeti tento chorál tak, jak slýcháme jej od mnichu Lmauskvch.

Což pak mám říci o zpěvácícli na venku, kteří nejsou znalí ani liturgické řeči, kteří jsou zpěváky bud p1 o plat anebo ze zábavy, v nichž není tolik hudebního a estetíckéllo v4dělání, aby viibec pochopiti mohli myšléulcy obsažené v jubilacích, a aby je mohli oduševněle přednášeti. A přece chorál má býti pro všecky, a tak opraven, aby ho mohl zpívati každý, kdo má smysl pro zbožný zpěv.
Chorálem pro všechny jest chorál v Graduale Romanum. Jubilace jsou tak moudře zkráceny, že nepůsobí potíží ani v pochopení ani při přednesu. Intervaly dostupují nejvíce quinty, a proto kterýkoliv hlas jest vhodný pro jeho přednes. O důkazy není nouze.Lpěvům z Ordinaria se naučí lidé not neznalí na pa-mět a chorál i ve venkovských kostelích zpívá veškeren vči•ící lid.
A když i pominu nesnází, ]steré působí bohaté melodie při průvodu varhan, nemohu nezmíniti se o z á k a z u C í r k v e kat. o přílišném protahování náboženskýcli ú konů. A tu by se jednalo proti tomuto zcela praktickému zákazu, kdyby se zpívala melodie příliš dlouho trvající, a tou jest zajisté mnohá z Liber Graduale.
I to nUtn0 uvážiti, že nám Církev sclivaluje užlváuí polyfonie a vůbec více-hlasu, v němž nelze tak rychle zmelodisovati liturgicicý text, jak rychle to dovede rythmický chorál. A když bychom kromě polyfonie zpívali při mši sv. chorální čláulcy, z Lib. Gr., v němž také 2 jubilace obsahují 70 not, jistě bychoul úkon náboženský protálili nesmírně.
Benediktini beuronští mohou si do-voliti zpěv o dlouhých iubilacícll, poněvadž nic jiného nepěstují než cliorál; jim neubírá víceillas při mši sv. času, a bohatost, pestrost melodickou, kterou ztrácejí vícehlasem. zcela správně nahrazují Pothierovým chorálem.
Pro praktickou potřebu zamlouvá se tedy Graduale Romanum.
Nelze Lib. Gr. zavrhovati ve všem; má zajisté velkou cenu archeologickou, a pro vědu má cenu nesmírnou. Ukázal, co Církev kat. vykonala v uměni hudeb-ním již ve století X.
Avšak se stránky liturgické a praktické jest nárn dáti přeclnost knihám autlientickým, jež vydala Apoštolská Stolice u Pusteta v Rezně.
Nejsou to lcnihy německé, jak se mnozí domnívají, ale knihy Apoštolské stolice. Kdo za to může, že nepřihlásila