-g5‑

řada, je vlastně nádhernou svatyni. Nás Cechy nejvíce zajímala kaple prostřední po pravé straně, kdež jest oltář zasvěcený sv. Václavu, který jediný z knížat světských má oltář ve chrámě sv. Petra. Nás pak hudebníky poutal oltář, u něliož jest hrob Palestrinův. Bylt to opět kníže hudby, který si tolioto vyznamenání zajisté zasloužil. Z jeho ducha čerpáme dosud motivy hudby církevní, ona jest nám vzorem a příkladem! (i 1594) Byl kapelníkem velechrámu sv. Petra a znám zvláště svojí: Missa Papae Marcelli. U pravého pilíi•e středního stojí proslavený bronzový pomník sv. Petra,*)
Avšak blíží se již 12. liodina a jest třeba se připraviti ku chvíli nejdůležitější. Jsa poctěn důvěrou svých spolu-poutníků připravil jsem si písně, které jsme hodlali zapěti u přítemnosti sv. Otce. Měl jsem vésti český zpěv na místě ta]< vznešeném — ve chvíli tak posvátné — ó, jalo jsem byl štasten, ale zároveň pin ůzlcosti, abychom to dobře provedli! Po-prosil jsem J J. prince Karla Schwarzenberga — který při průvodech velice demokraticky kráčel v řadách nás kaplanů a kateclietů, aby mi laskavě sdělil, kterou chvíli bychom nejvhodněji mohli zpěv zahájiti. A v tom již povstává šumot po prostorách, a salva potlesku za-znívá nám vstříc, hlučné volání: Eviva — a my, z počátku zaraženi nezvyklým tímto divadlem, nabyli jsme kuráže a vmísili jsme se v toto nadšení, volajíce : Sláva sv. Otci! Tof okamžik nezapomenutelný, který mi až do smrti utkví v pa-měti. Již tedy vidíme tu tvář vznešenou, milou, andělskou. Pomalu, krok za krokem nesen jest kolem nás a dobrotivá jeho ruka na všecky strany nás žehná, přívětivá jeho tvář na všecky nás se usmívá, jakoby říci chtěla: `v 2dyf jste dítky moje a já jsem otec váš. Které srdce zůstalo by nepohnuto při nádherném tomto výjevu? Za tohoto rozpoutaného nadšení donesen jest až ku oltáři. Spěšně sestupuje z nosítek, vrhá se před oltářem na ]solena, a se skloněnou, stříbrnými šedinami zdobenou hlavou oddává se modlitbě. Mezitím zpívány byly papežskými zpěváky litanie loretanské, načež
*) Poněvadž tyto hodinv byly pravým =dlouhočekáním~, nescházelo ani na vtipných nápadech. Duchapiný Libeňák, jsa tázán, s kým to tam u oltáře mluví asi hrabě Thun, odpověděl: uTv hloupý, když s ním mluví tak vysoký pán, nebude to asi žádný kostelník.« Na smíchu ještě přibylo, když byl upozorněn, že mezi námi stojí komorník — hrab. Thuna.

následovalo jeho Apoštolské požehnání. Kéž jest nám Účastníkům toto požehnání nástupce Kristova pramenem štěstí a blaha pro život pozemský i věčný
Mezi muži přistupujícími ku sv. Otci pozoroval jsem zvláště z laiků prince Karla Schwarzenberga, jehož svižná a elegantní postava a v pravdě kavalírské pohyby se nám všem neobyčejně líbily, a když odevzdal sv. Otci dárek, šeptali jsme si, že to není asi něco jen tak ne-patrného. Též hrabě Thuri již letos po několikráte mluvil se sv. Otcem, a sice hezky dlouho. Trávít zde letošní jaro. Viděli jsme jej Ilělcolikráte — jednou také jel s jednolcoňálcem po Rímě, poněvadž v tom návalu asi jiného povozu nedostal — což nám spůsobilo náramnou lekraci, a soudili jsme, že jsa povznesen nad lidské předsudky, dovede i takto zapřít svůj charakter. Já vůbec jsem si tohoto šlechtice vložil do pi-ihrádky mezi »vznešené«, a když jsem jednou o mši sv. u oltáře vedle hrobu Palestrinova stál hned vedle něho, pomyslel jsem si: V tom kostele je přece jen rovnost: kaplan vedle býv, ministerského před-sedy ... By10 tni nápadné, proč tak často bývá u audience -- ale u něho jsem si to dovedl vysvětliti: 1. ze strany sv. Otce, který si ho zajisté váží, a 2. ze strany jeho, který zajisté rád dlí v blízkosti Vznešeného. Radost mi též spůsobilo, že p dr. Mrštík přijal požehnán{ od sv. Otce pro diecési, pro Jeho 13. Milost a též pro Cyrillskou Jednotu naši. Kéž by toto požehnání pi•ispělo k rozkvětu a konečně také k pochopení činnosti Cyrillských Jednot!
Já konečně na polcyn se strany kompetentní iutonoval naši: »T i s i c k r á t pozdravujem tebe«, a ku konci audiencí: »Sv. Václave« a hymnu pa-p e ž s k o u. Hlas se mi chvěl, ale dobře to dopadlo a sv. Otci se prý tento český zpěv zvlás"tě líbil, jak později oznamoval katolický list: L a V o c e d e 11 a V e-r i t á. Císlo s referátem o naší audienci jsem si na památku koupil a uvádím výslovně místo týkající se zpěvu našeho: »Durante le parziali udienze i pellegrini boemi cantarono alcuni inni sacri alla Vergine, a S. \Venceslao, ed infine un inno al Sauto Padre, che Sua Santitá degnavasi di infinitamente aggradire.« (Mezi jednotlivými audiencemi poutníci čeští zapěli některé posvátné zpěvy, týkající se Panny Marie, sv. Václava a hymnu papežskou, kterými Jeho Svatost