— 77 —

jussu reformato, cui addita sunt Festa omnia pro universa Ecclesia praescripta. Cura et auctoritate Sacr. Rituum Congregationis digestum Romae. Vytištěno v Řezně u Yusteta.
Všecka jmenovaná vydání a mimo to i jiná dříve užívaná byla dle většiny účastníků kongressu nedostatečná, at již obsahovala dlouhé jubilace věrně dle rukopisných památek od dob X.—XV., at v nich tyto neumy pro praktickou potřebu více méně štastné byly zkráceny.
Druhé mínění zní: »Zavésti všude officielní Graduale Romanum.«
Než do dnešní chvíle marně čekáme nového vydáni dle jich soudu absolutně dokonalého, marně toužíme zvěděti, zdali ustanovena již archeologicko-umělecká komise pre zkoumání starých melodií, a doufáme, že se asi stěží kdy ustaví. Pouze Paléographie Musicale vycházející od r. 1889 přináší phototypické facsimile rukopisných památek s kritickými vysvětlivkami. A kdyby se i Podobná komise sešla, původní melodie Rehořovy přece nenajde, poněvadž nejstarší rukopisy jsou ze století IX., a které se nalezly, jsou bez systemu linkového. A dokonale a naprosto určiti intervaly ze starých bez linek psaných neum, které měly po-dobu čárek, teček, háčků různě seřaděných, a jež připomínaly tehdejšímu zpěváku melodii učitelem z p a m ě t i naučenou, jest nemožno, byt i v době nejnovější franc. Georges Houdard ve svém díle: »L' Art dit Grégorien d'apres la notation neumatique« dokazoval, jak lze ze starého notopisu určitě poznati nejen intervaly, ale i rythmus a dynamiku melodií abyt F 1 e i s c h e r a Decli evrens podával při výkladu neumovaných rukopisů svatohavelskýcli dopodrobna svůj systém pro čtení těchto neum. A rukopisné památky, jež melodii naznačenou mají v systému linkovém, pocházejí teprve z dob poquidonských, ze století XII. A ty jsou přespříliš vzdáleiiy od dob Řehoře Vel. a stěží po tolikerém opisování mají původní chorál Řehořův.
A ani nikdo nečekal na nové vydání chorálu. V Rakousku, Německu, Holandsku, Irsku, Americe a částečně Italii zvítězila vydání authentická Papežské Stolice, a ve Francii jak již řečeno všecka ostatní zatlačuje Liber Gradualis od P. Dom. Pothiera.
Jsme-li tázáni, které vydání chorálních knih bychom měli za nejdokonalejší, nej

praktičnějši a které bychom odporučili jako vhodné pro potřeby nynější, odporučíme jistě bud dílo Pothierovo aneb Kongregace sv. Obřadů. Ostatních těmito zatlačených aneb teprve v budoucnosti vydaných odporučovatí nemůžeme.
Stojíme mezi Scylou a Charybdou. Pro které z obou se rozhodnouti? Které odporučiti? Než tak učiníme, obě vydání prozkoumáme po stránce historické, liturgické a praktické, aby rozhodnutí naše mělo pevný základ.
i. Po stránce historické.
A. P. Dom. Yothier, znamenitý znatel starých rukopisů, hleděl ve svém »Liber Gradualis« podati pravý a věrný obraz starých melodií Řehořových. Při zkoumání rukopisů řídil se zásadou, kterouž pronesljeho učitel, opat Guéranger: »Melodie, jejíž stavba je táž ve všech rukopisech různých zemí a rozdílných věků, s jistotou může se považovati za původní melodii Rehořskou.« Aby co možná nejblíže přišel ku době Rehořské, zkoumal ovšem ponejvíce rukopisy nejstarší, jež sáhají do století IX. a X. V nich hledal neporušenost melodie, pravost seskupení notového a jedině oprávněný zákon při-rozeného rhytmu. Není pochybnosti, že P. Dom. Pothier úkolu svému dokonale dostál, a že ve svém »Liber Gradualis« věrný podává obraz chorálu ze století X. Za věrnost tuto ručí dokonalé jelio vědění archeologické, lcteréž uložil ve svém díle: »Les 1Vlélodies Grégoriennes d'aprés la tradition«.
Jest však zodpověděti důležitou otázku, zda rukopisy ze století IX. a X. a tedy jejich obraz ,v L. Gr. jest skutečným zpěvem sv. Rehoře ze století VII., čili zdali neporušená zůstala stavba melodická chorálů Rehořských od jeho doby až do století X.
Neporušenosti by nasvědčoval rukopis svatohavelský (Codex čís. 359), který vydal jesuita Lambillote r. t8Si a který považoval za věrný opis antifonáře sv. Řehoře, přinesený z Ríma do kláštera svatohavelského pěvcem Romanem. Než mocnost důkaznou naprosto ubírá tomuto rukopisu p. Anselm Schubiger (i 81 5 — t 888) tvrzením opačným, že není kopií antifonáře Rehořova, poněvadž ne-pochází, jak dí Lambillote, ze století VIII., ale teprve ze století X.; a Romanus přišel do kláštera svatohavelského již roku 790.