— 76 —

Vůbec dokládati věc i příklady ze starých mistrů (jak to totiž činí jmenovaný Schubart) jest bezúčelné. Proti ně-čemu, co hodí se do krámu charakteristiky, možno doložiti deset jiných důvodů, které tvrzení ono povalí.
Nemůže-li tedy absolutní charakter toniny obstáti zkoušku se stávající hudbou, podle čeho jej poznáme ? -- Co jest existence, která bez výslovného vyjádřování života, aby se stala skutkem, jen theoretiehy se dokazuje? Bylo by

snadným, ještě mnoho příkladu zde uvésti, že tato t. zv. charakteristika jest věcí subjektivního cítění, překročilo by to však zde vyřčené meze a unavilo snad i čtenáře.
Vědecké osvětlení, které cliarakteristika nad říš onoho, co možno uchem slyšeti, rozprostřela ve všeobecném i nad elementy hudebními zvlášt, dokazuje, že tyto náhledy, které ve středověku vznikly, jsou již překonaným stanoviskem.

Pro které vydání chorálních knih máme se
rozhodnouti?
Odpovídá Dobroslav Orel, učitel chorálního zpěvu.

V Arezzu, v rodišti korunovaného básníka Františka Yetrarlcy a proslulého theoretika hudebního, mnicha Guida, se-šel se r. 1882 světový kongress hudební, aby podnikl opravu zpěvu liturgického a zvláště postaral se o nové vydání liturgických lenili na základě archeologickém a uměleckém. Hudebnímu sněmu předsedal řiditel kathedrálního kůru mi-lánského G. Amelli, a účastníků bylo 120, učenců to prvého řádu ze všech končin 1udebního světa, Nejhlavější zájem všech účastníků budila otázka projednávaná ve čtvi-tém sezení: »Zdali jest možno, nžitečno a vliodno uvésti v život liturgický zpěv, jehož melodie by odpovídaly starým inelodiim sv. Rehoře, a jež by zvláštni archeologickou a uměleckou komisí k tomu účelu vybrány byly z nejstarších rukopisů celého světa«. Většina účastníků byla pro nové zkoumání rukopisu a pro nové vydáni liturgických knih; zvláště vřele se ujímali této věci Francouzové, jež vedl znamenitý učenec a archeolog Y. llom. Yothier, O S. B. a Vlaši. Proti bylo pouze mužů šest a z nich němec lir. Fr. Haberl, řiditel vyšší církevní školy v Řezně, liolandan J. A. Lans, professor bohosloveckého ústavu v Hageveldu, a irčan, dublinský kanovník llonelly. Tito poukazovali na to, že není třeba nových knih chorálních, poněvadž sama kongregace sv. obřadů vydala knihy chorální (tiskem v Rezně), je prohlásila za autlienticicé a je odporučila všem biskupům, hledíc jimi zavésti jednotu v liturgíckém zpěvu.
Kongress aretinský jest tedy obrazem

dvojího názoru o liturgických chorálních knihách.
První názor jest tento: »Všecka dosavadní vydání chorálních knih jsou ne-dostatečná a nemají melodií původcích ; proto se musí poříditi nové vydání, jež by mělo melodíe pravé.« A do roku 1883, v němž slaven byl kongress aretinský, vydán byl dosti velký počet různých knih chorálních. Poukazuji jen na ty, jichž se užívalo a užívá v době nejnovější .
V e Francii: I. Vydání Renneské tištěno u Vatara 1848, první a nejstarší upravené Th. Nisardem.
2.	Graduale Reims-Cambrayské. Vydal H. Abbé Tesson ; r. 1851.
3.	Vydání D i g u e.
V. llijon r. 1858.
S. V. Lambillotovo S. J. 1858.
6.	Valfrayovo 1874.
Tato vydání zatlačiti se snaží a s pro-spěchem to čili{:
7.	Liber Gradualis a S. Gregorio Magno olim ordinatus, postea summorum Pontificum auctoritate recognitus ac plurimum auctus cum notis musicis ad maiorum tramites et codicum figuratis ac restitutis in usum Congregationis Benedictinae Galliarum praesidis eiusdem iussu editus. Vydal 1883 P. llom. Pothier dle zásad svého díla theoretického : Les mélodies Grégoriennes la tradition, Tourney 1880.
Kromě Francie: Graduale de Tempore et de Sanctis iuxta Ritum S. Romanae Lcelesiae cum cantu Yauli V. Pont. Max.