— 75 —

E moll. 1737. Těžko může se něčemu veselému připsati, at komponista činí, jal: chce. Pensivní, zasmušilý a smutný. Spěšného něco v něm ujde, ale ono spěšné není pak veselé. — ISo6. Naivní, ženské vyznání lásky. Naříkání s málo slzami, blízká naděje v nejčistší C dur se rozplývajícího blaha mluví tímto tonem. Poněvadž má jen jednu barvitost, možno jej pi`irovnati s dívkou bíle ošacenou, která má modrou stuhu na prsou (!)
F rlrrr'. 1737. Tento ton jest capable, nejkrásnější sentiments ze světa eLprimovati, at již jest to smělost, vytrvalost, láska a p., a to s tak: nevyrovnatelnou facilností, že nelze zříti nejmenší námahy, --- 1757. Všechno velké zmizelo; tichá důstojnost a milé usmívání určitě vy-stupuje. — ISo6. Klid a líbeznost.
1" »rnll. 1737. Zdá se, že představuje tichou a zamlklou, jalcl:oli hlubokou a se zoufalství spojenou bolest srdce ; vyjadí•uje bez pomocnou melancholii ; někdy clice poslucliačům hrůzu a strach způsobiti. — 1 Sob. I Tlubol:ou zádumčivost, na-říkání a touhu po smrti.
It drra'. 1737. Jest divertissantní a skvělý, pí•i tom rád modestní, ale přes to může zároveň i picd ma-nificcrn kráčeti. i)le kostelního: Flvat ardua animam. — 1757. Velikost, která se snížila, spojená s důstojnou vážností. — ISo6. Spokojená mysl, naděje, nazírání clo lepšího světa.
P rrrnll. 1737 a 1757 neříkají o něm ničeho. -- I806. Podivín jest vždy zlobivý a málokdy vyjasní obličej. Moquerie oproti celému světu, nespokojenost s sebou a se vším ostatním, pí•íprava 1: samo-vraždě (!!) — to vše vyznívá tímto tonem.
I;s clrrr. 1757. Tichá majestátnost, která něco z As dur postrádá, vzbuzuje pocit, aby se zdála posluchači zajímavou a nikoli odpornou, má též něco nevýslovně sladkého, což i laikovi poznati možno. — t dob• Ton lásky, zbožnosti, důvěrného rozmlouvání s Bidlem.
l:s moll. I806. Pocit tesknoty, nej-Irlubšíllo duševního smutku, zadumaného zoufalství, nejčernější těžkomyslnosti. Strach, váhání třesoucího se srdce dýše z hrozného Es moll. Kdyby strašidla uměla mluviti, mluvila by tímto tonem. (!)
As clrrr. ISo6. Ton hrobe. Smrt, Hrob, soud, věčnost, všechno leží v jeho obsahu.
I)r,e (lrrr. iSoG. Ton, jenž se dívá na dvě strany, z nichž vychází bol i slast.

Smáti se neumí, však usmívati; plakati neumí, ale pláč nápodobiti.
Fis moll. I8o6. Tmavý ton, tahá se s vášní jako zlý pes se tahá o kost. Hněv a nespokojenost jest jeho řečí. Zdá se, že samému není v jeho postaveni volilo; proto touží po klidu v A dur, anebo po vítězné blaženosti v 1) dur.
Z těchto zde uvedených příkladů z různých dob jest zřejmo, že telidejši aesthetikové pro cliarakteristiku tonin horlili. Střízlivé, nižádnou mistikou ob-klopené hlavě podivně jest v mysli, po-dívá-li se na protivy, které předešlé věty obsahují. Tak na př. A dur 1737 jest do-jímavý, naříkajíci, smutný ton, ačkoli také zái-í ; — 1787 veselý, poněkud pyšný ; — v r. ISo6 vyjádřuje lásku, spokojenost, naději. — B dur: 1737 divertissantní, skvělý, duši povznášéjící, v r. 1,787
tr°ut~,
ton velký, vznešený, vážný — v 1806 už zas vyjadřuje lásku, spokojenost, touhu atd.
Souhlas aestlletiků, který při několika toniuácll povstal jest však taktéž důkaz proti pravdivosti charakteristiky. Vyjevuje nám totiž, že stejné charaktery nejrozličnějším toninám byly přikládány proto, poněvadž 1~c~7r-rrí sestupovalo do hloubky. Co totiž posluchači 1737 znělo jako C, bylo r. 1737 H a později snad až I3. Stával-li by tedy absolvtt rozdíl mezi al:ordcm a toninou, musel by popis C dur z 1757 souhlasiti s H dur z 1737 a dnes snad i s B dur. Naladím-li, abych uvedl ještě jeden příklad, klavír o půl tonu níž, nežli jiný, musím tedy hráti B dur, abych ladil s A Jul- druhého klavíru, a přec v tomto případě znějí charakteristicky obě touiny stejně.
Poněvadž ale při nyní panující stejnocltvějné temperatuře (dle Riemana vy-rovná se mezi dvanácti tony oktávy pravidelný poulěr ve znění tím, když výška 13 quint jedné ol:tavy se sníží o Ile,2 a toto snížení sluje temperatura), nernáme vlastně žádné touiny — ku porovnání ku starým toninám církevním — nýbrž jen škály a transposice, v nichž poměry intervalů 1: sobě v,_di1 jsou stejnými, kde všechny l:ousonance mají .etr;juJ stupeň čistoty, který se při nynější temperatuře dá docíliti — kdy všechny enharmonické rozdíly jsou smazány — tedy nezůstává vedle vskutku charakteristického rozdílu mezi Dur a Moll, a mezi rozdílem barvitosti obou - a G' tonin ničeho, nežli di ffrrP)dce ntr,:i c~~,~sé a rri,_.~•i hololrotr.