-70

počaly litanie, zpívala sopranistka jakousi arii čistě divadelní, načež spustil sbor litanie s tímto nápěvem :
r
n —fit ~ • -•~~- •~ i • v ~- I r ~ ~ _~
r
Sancta DIa - ri - a,	ma - ter
o	°-‑
Ire - - i,	o - ra,	o - ra, o‑
I r	--,' \ •~
o - ra pro no	o - ra,
o
~- \\\//////llllll~//////////y~yyy~yyV.~~~~{{{{{{ `I rp i- I • i ~	i ~ ~` • r ~
o,	o~
o - ra, o - ra pro no - bis
A tak to šlo tempem šestikročákovým pořád dál. Varhany provázely úpině valčikově. Já -- abych tu kuriositu ne-zapomněl, zaznamenal jsem si ji, a okolo-sedící si mne moc prohlíželi, co si to asi píšu. Jim ani ve snu nenapadlo, že si z melodie, které oni tak zbožně poslouchali, udělám posměch. Při večeři jsem to pak musel celé společnosti za-zpívati — a všichni se smáli — tot důkaz, jak různé názory o téže věci moliou panovati v jednotlivých uárodecli.
Něco nám však bylo nejasné: \Iy zde tak úzkostlivě hledíme na to, aby se do našich zpěvů nevloudilo něco veselejšího, světáckého, a v Rímě samotném ? hde vycházejí ty edikty, které s naprostou bezohledností zakazují věci podobné, a na které my se tak často odvoláváme a odvolati musíme: pročpak si to tedy talcé tam nedají — a sice nejdříve do poi•ádku? Pod svícnem tma. Jedinou poleličující okolnost uvádíme: ta italská letora.
Avšak té myšlénlcy jsme se nedovedli zbaviti, že má-li reforma účinně po celém světě býti provedena, že musí se v Kímě předcházeti dobrým příkladem. Tam Imisí reforma být zahájena nejen theoreticicy, t. j, vydáváním zákonů a výnosů nejrůznějších s refrainem : non permittitur, nýbrž také praktic]cy, aby jal: knčzstvo, tal: i lid i kůry chrámové naučili se í-ádný círlcevuí zpěv milovati a prováděti. Sem zavítají každoročně tisícové z různých

národů a což, kdyby nastoupili nebezpečnou a kluzkou cestu, v zásadě obsaženou: když ve středisku ki-estanstva to může být, proč my bychom to nemohli provádět podobně? »Fides ex auditu«—vira ze slyšeni.
Budou-li všichni ti hrancouzové, ~panělové, Kal:ušaué atd. slyšeti na tomto nejkompetentnějším místě zpěv řádný, budou se již tím cítiti zavázanými, napodobiti, co slyšeli. My v Cechách ovšem nejsme myšlénlcou centralisační tak proniknuti, abychom se otrocky řídili tím, co jsme viděli v Rímě, a jen povaliy slabé uznávají přísloví, tu a tam se vy-skytující: »Koma vedere, la fede perdereK — (ač ve příčině chrámového zpévu takové nebezpečí skutečně stává). Pravý karakter řídí se svým přesvědčením bez ohledu na to, dělá-li se to jinde jinak, at sebe hůře. Avšak špatný pi Idad, který dávají varhaníci a ředitelové kúru v Kímě (až ovšem na nepatrné výminky), je opravdovým pohoršením pro celý katolicicti' svět.
A proto zde by se v prvé radě měla páka zasaditi. Názor mtij je ovšem poněkud optimistický. Nebot se domnívám a tento můj náhled mnozí ze římských kněží také sdíleli, že tamnější icditelové kůru mají vědomí jakési povznešenosti nad ostatní svět. Myslí si patrně, když bydlí ve městě, kde je lilava I: cstanstva, že také oni musejí hráti prim celému světu, a proto chtějí pouze učiti a ne také bvr nechati poučiti.
Dnešní článek končím slovy vynikajícího Cyrillisty, který na poznámku jistého hodnostáře italského, že komu římská hudba chrámová se nelíbí, ne-musí tam chodit, odpovídá takto :
i. Zajisté že se tato špatná liudba církevní nelíbí také papežům a vzdělaným odborníkům hudebním; museli b}' se tedy také tito k viili jejich zatvrzelosti z ltalie vystěhovati.
2.	Myslíme, že by to nejvyšším kruhúni církevním bylo málo vítaným, kdyby se poutui výpravy do ltalie zastavily.
Církevní liudba nyní v ltalii oblíbená, je sama o sobě ]tříšnou, bez ohledu, zdali ji příchozí cizinci (cárají čili nic.
4.	Národ, který nechce slyšeti dobře mínČnou výtku, jest národem ztraceným.
S. Nynější ;enerace za to nemůže, nebot zdědila pouze dĚdictví po otcích svých, avšak má býti pi•ístupnčjší náliledu správnějšímu a poznané pravdě neodpírati. (Dr. \Vitt, »Flieg. Bl.«)