59 —

Abychom ještě určitěji obraz ten na-kreslili, učil iie vyjádřeni reálné. Dívka dospívající vstupuje do obchodního učiliště nebo do obchodu vůbec, věnuje se nejen všedního dne, ale i v neděli a ve svátcl: dopoledne povolání krejčovskému, modnímu a pod. Jiná, když pozoruje,ie lilas vyvíjeti se počíná, věnuje se zpěvu dramatickému a v domnění, že církevní zpěv sborový hlasu jejímu na škodu by byl, a pi-esvědčena, že »se tam málo platí«, rovněž zmizí, a škola sborová musí stále jen s malými prostředky po-čítati. Velkoměstské poměry církevně-hudební obroditi možno jediným prostředkem, a teii spatřovati lze pouze ve sprostředkování rovnováhy mezi panujícími poměry a stálou hmotnou podporou církevnímu umění liudebnímu po-skytovanou.
Všecky generace našeho století úst-ním podáním nebo zápisy učiněnými v pravé době vyjadřují se v stejném smyslu — nepříznivě. Pisateli tane na mysli známý již obrázek, který uvádí paedagog Jos. Prokscll ve svých memoirech (Biografisches Denkmal, aus dessen Nachlasspapieren erreicht von Prof. Rudolf Miiller, Reiclienberg, 1574) o provozování hudby chrámové v prvé polovině ig. věku. Uvádí mezi jiným, »cestování« (NVanderung) řiditele kůru s klarinety v kapse, houslemi pod paží a v rukou něl:olilca vokalistů, s provázející jej chotí, která »archiv« obstarává

z kostela sv. Jana na Skalce (pod F,mausy) k sv. Havlu na Starém městě pražskérn.
Pisatel stýská si též na varhanický šlendrián tu i tam se vyskytující, na »blesková« preludia a mezihry ve volném světáckém slohu a na neesthetické pojí-mání účelu hudby posvátné vůbec a hlavně vytýká nedostatečné dotace, následkem čehož nemůže vyšinouti se hudba církevní tak vysoko, aby v dokonalém souladu stála s úchvatnými výkony křestanskokatolicl.ého oltáře. Týž paedagog vedle J. L. Zvonaře tušil záhy v ideálním duchu svém, že hudba církevní od času Palestriny, Hándela, a vrstevníků Bachových učinila oliromný skok ve všednost.
Rozumí se, jak také zmíněný paedagog Prokscll dále uvádí, že nebýti br a tam se vyskytující nějaké té přátelské ochoty, nebyla by hudba chrámová ani takovou, jakou právě se jeví. Není prostředků takových, aby době odpovídaly. Není rovnováhy mezi uměleckým požadavkem a podporou. Mezi řádkami můžeme čísti zřetelně, že záliba, okamžitá nálada účinkujících jsou květiny, které záhy vadnou - -.
Nad veškerou pochybnost postavena jest zajisté zkušenost, že těleso vokální může pouze tenkrát dosáhnouti výše virtuosity, jsou-li členové jeho stálou, neunavnou podporou kůru chrámového a ve vzájemném působení ruku v ruce nepřetržitě kráčejí.
(Pokračování.)

Obecná jednota Cyrillská.
VÝROČNÍ ZPRÁVY ZA ROK 1899. Arcidiecése Pražská.

Druhou populární akademii duchovní uspořádala pévccká šk~~la Cyrillská při Akademii křesYanské na počest poutníků sv.-Janských dne 16. května 1900 o r. hod. več. ve dvoraně záložny svato-Václavské, za laskavého spoluúčinkování sl. Almy Plesnívé, sl. Marie Ryskové, p. Otokara Z e l i n k y a pp. členů chrámového kůru P. Marie Sněžné, řízením ředitele kůru pana J. Z e ] i n k y, s následujícím pořadem: 1. Dr. Fr. Witt : Kyrie a Sanctus ze mše Septimi toni, Cyrillská škola a sbor chrámový. 2. a) Dr. Ant. Dvořák: v0 sanctissimas, sl. RyUova a p. Ot. Zelinka:

b) Dr. Ant. Dvořák: Ave maris stella sl. Ryskova; c) K. Bendl: »Ave Maria=, sl. Plesnivých. 3. J. S. Bach: Chromatická fantasie a fuga pro varhany, p. Ot. Zelinka. 4. a) J. Nešvera: Kyrie a Sanctus z jednohl. mše; b) F. Z. Skuherský: •O salutaris«; c) J. E. Zelinka: ,Diffusa est« a d) »Ave Maria«, obě oddělení Cyrillské školy. 5. V. E. Horák: »Esaudi Domine= pro soprán, housle a var-hany, sl. Plesnivých a pp. Pavlát a J. Zelinka. 6. a) W. A. Mozart: »Ave verum corpus=; b) G. F. H ndel: >Halleluja« z oratoria »Mesiáš«, škola Cyrillská a sbor chrámový.

Diecése Králové-Hradecká.
Diecésní Jednota Cyrillská v Hradci Krá-	9. dubna 1900 o 8. hodiné večerní v Adalbertinu lově konala svou výroční valnou hromadu dne 1 za účasti 35 členů. Mimo obvyklou činnost sboru