— 57 —

jistý římský mnich P. Rotta, rodilý Cech z budějovické diecése, můj bratr, úředník banky ,Slavia(, v Praze, a já po ulicích římských, procházejíce jednotlivé svatyně římské. Pojednou vidíme ohromný plakát, který nám padl ihned do očí. V neděli dne 28. dubna od 12.-- 17, hodiny (totiž do 5. hod. odp.) je duchovní koncert řízením Perosilo v kostele s. Maria della pase, via dogana. Také bylo vstupné. Ihned jsme si to všecko zaznamenali a velice si libovali: To bude pro nás paštika.
Ještě nejvíce nás zarazila vzpomínka, že máme ve 4 hod. odp, být už u sv. Petra pří povinné pobožnosti poutní. Avšak chmury v okamžiku rozplašeny. Vždyt bychom tam v tom vedru beztoho 5 hodin nevydrželi. Stačí nám, když tam budeme od 12—3 (po italsku do 15). Ve 3 vyjdeme a pohodlně se dostaneme k Vatikánu. Dictum factum. Sotva jsme přišli domů, zavolali jsme hostiiiského a požádali jej, aby nám ty své polední pokrmy (beztoho to za mnoho nestojí) připravil o hodinu dříve. 1lezitím jsme též debatovali o kýženém interwievu s mistrem Perosinl, o kterém jsme náhodou oba snili, aniž bychom si to byli dříve sdělili. Pan doktor měl lehkou práci: on je profesorem theologie a pi•edsedou diecésuí Jednoty Cyrillské -- jako takový se mu může představit, směle se mu může postaviti tváří v tvář. Ale já, co já ubožák — kaplan — mu říči mám? Ještě štěstí, že jsem tím jednatelem Cyrillským v Jičíně.
Ale na něco jsem si přece vzpoměl. Byl jsem asi před rokem v Praze na jeho pašijích podle sv. Marka, které byly provedeny v Rudolfinu zároveň s Palestrinovým »Stabat Mater«, Dobrá. Té myšlénky jsem se již nepustil. Představím se mu jako veliký jeho ctitel, který před nedávnem schválně si zajel do hlavního města království Ceského, zvláště když jsem se dověděl, že on bude osobně (z čehož ovšem sešlo) říditi, a budu mu něco málo líčiti úclivatné krásy tohoto dila, totiž ne líčiti, ale lámati. Nebot jsme doufali, že si s ním budeme moci promluviti po latinsku.
V noci se mi již zdálo, jak stojím před mladým mužem v klerice, před knězem-umělcem pověsti světové, jal: s námi přívětivě hovoří a ruce nám tiskne, a počal jsem přemlouvati svého bratra, aby neodjížděl již toho dne s několika ještě pány napřed do Neapole — a když už

mu to jeho krátká dovolená nedovolí, aby s námi až do konce vytrval, aby zkrátil spíše svtirj pobyt v Neapoli, ale toto štěstí, viděti osobně Yerosiho a slyšeti jeho díla v R í m ě, aby si rozhodně ujíti nedal. Ráno jsme rychle poobědvali, zjednali si drožky a ještě s jinými pány a dámami uháněli směrem lc via dogana, N. 8, chiesa s. Maria delta Pace. Ovšem, že jsme dříve s kočím vše náležitě vyjednali, uebot italští fial.ři to je cháska povedená. Když vás vidi jíti kolem, ihned zahýbá k vám, vyzdvihuje svůj ukazováček k nebi na znamení prosby a volá: Signore, siguore ! Una lira
- a pak když přijedete na místo, chce due line aneb aspoň nějakou mancia (manča — spropitné). Když jsme pi-ijeli do via dogana, vyhledali jsme si číslo 8. a tážeme se v přízemí, kde se prodávají ty, vstupenky do duchovního koncertu Perosiho. »To prý ve 2. poschodí někdo něco prodává.« Rekl nám to patrně jen proto, aby se nás zbavil.
Přijdeme nahoru, hledáme — čekali jsme totiž, že tu bude veliký nával, avšak ani živé duše. Nikdo o žádném před-prodeji ani o koncertu neví. Snad si toho Rím špatně váží! I'ojedme tedy do toho kostela- Vsedli jsme do kočáru, já všecek spocen úzkostí, že přijdeme pozdě, nebot už bylo 12 pryč, a jedeme tryskem ku kostelu s. Maria della pace. Kostelíček nepříliš velký, vystavěný roku 1482 papežem Sixtem IV. na oslavu uzavření míru (proto : della pace) mezi papežem a městy Neapolí, Florencií a Mi-lánem. Měl jsem strach, že tam bude nabito: avšak — ó hrůza — dvě babičky vycházejí z kostela, kněz, právě opouští oltář. Tohle je ten duchovní koncert? Musili jsme se smáti a hněvati zároveň. Bylo nárn, jako když saháme po chutném nějakém soustu a pojednou neznámá ruka nám je urve, a my marně stíháme škůdce svého! Vycházíme ven sklamáni a směšni sami před sebou. V tom vidím Jeho níž. Milost, rejd. p. arcibiskupa pražského. I osmělil jsem se přistoupiti k němu a svěřiti mu svoje rozpaky, při-pojiv zároveň otázku : Vaše Milosti, ne-ráčíte vědět, kde přece jest ten duchovní koncert Perosiho? My jej už dobrou hodinu hledáme, ale nemůžeme jej nalézti. Tot přece kostel s. Maria della pace?
Pan arcibiskup o koncertu ovšem také ničeho nevěděl — a tak jsme byli opravdu na holičkách. Vstoupili jsme do blízké Animy, ale dámy naše byly v takové