- 54 -

Boha, za dob praotců pokolení lidského, mimo jiné též zpěvem a hudbou děla se pocta jediné nejvyšší bytosti a provozovaly se o bohoslužebných slavnostech i posvátné tance, které byly jen vnějším výrazem vnitřního mocnélio pohnutí mysli, jak ještě z dob mnohem pozdějšich svědčí příklad Davida krále a chrámový tanec vznešených židů o slavnosti letnic. Kovové nástroje tyto, ukázav na měděné, terčům podobné desky, od časů Tubalkaina kovotepce hřmotným zvukem svým nejen svolávaly po pastvinách a stanech roztroušené členy rodinné zádruhy ku společným náboženským obětěm, ale i při nich jednotlivé části obřadů obětních ohlas'ovaly.«
S úctou pohlížel jsem na památky dřevní bohopocty a pradávné hudební vzdělanosti, ale marně olilížel jsem se v síni té po skříních, ve kterých by též něj aké písemné hudební památky z oněch časů uloženy byly. »Za těch prvotních dob«, odpovídal králevic na otázku mých očí, »pouhou pamětí dědily se texty Hymnů, báje a zkazky a jednoduché, jen několik málo tonů přirozené distonické stupnice obsahující nápěvy z pokolení na pokolení, jako i za našich časů zpěvy lidové, dříve než do sbírek psaných a tištěných přicházejí, pouhou pamětí se dědí. Ani když později obrazné písmo zachycovalo slova, nebylo ještě hudebních znamének pro nápěv. Tich méně hledati možná v šedé dávnověkosti učené rozpravy o hudbě, o její povaze a ceně, o její moci a vznešenosti, s jakými v dobách pozdějších setkáváme se u Číňanů a Indů.
V tom, co po komnatě se rozhlížím, dotkl se čaroděj kouzelným prutem jedné ze 4 stěn, která pojednou zmizela. Udivenému zraku mému naskytl se náhle pohled na širošírou rovinu, kterou pro-tékal mohutný veletok. V pozadí zvedaly se hory zahalené modrošedým oparem a korunované sněhobílými štíty věčného ledu. V popředí roviny na mírném návrší, stojícím uprostied rozsáhlé pastviny, na níž četná stáda se pásla, rozestaveno bylo asi 30 stanů širokého kruhu, v jehož středu na nejvyššim místě návrší stál z kamenů složený oltář. Kolem oltáře táhla se mělká struha a na oltáři vystavena hranice dříví. Na dané znamení veškeren lid postoupil od stanů k oltáři. Ozdobnými řízami odění mužové vedli věnci okrášleného ročního býka k oltáři, u něhož za hlasitých modliteb mužů, po

hlavárů to jednotlivých čeledí, junec zabit a na hranici položen. Na to zapálena hranice a nyní počali obětníci střídavě s lidem zpívati chválu Hospodinu. Zpěv záležel v povýšeném recitativu, při němž opakovalo se stále několik málo slov, na jejichž konci krátký melodický závěrek naznačoval zakončení sboru prvého a spolu byl znamením k započetí sboru druhému. Mezi tím utvořily starešiny užší kruh okolo oltáře a lid širší kruh okolo starešín-obětníků. Oba kruhy jaly se pak ne týmž, nýbrž opačným směrem za stálého zpěvu pohybovati se kolem oltáře, rhytmem z počátku volným, řízeným hudebníley stojícími mezi oběma kruhy; poznenáhla stával se pohyb živější a jednotlivci uchváceni vnitřní radosti ne pouze kolem oltáře ale i kolem sebe a oltái-e kolovali tvoříce ladné, choreografické obrazce tak, jak je při-rozená čistou, cudnou, svatou radostí rozjařená mysl maně vynalézala. Když pak dohořívala obět na oltáři, stával se rhytmus hudebníků a tanec účastníků opět volnější, až uklidnil se docela, načež celé množství lidu vrhlo se před oltářem na tvář a zádruh náčelníci stojíce s po-zdviženýma k nebi rukama celý obřad zakončili krátkou hlasitou modlitbou. Byla to patrně ukázka pradávné pocty pravého Boha, obraz prvotní bohoslužby Hospodinu, Tvůrci nebes i země věrně oddaných synů lidských.
Na pokyn králevice kouzelníka zahalil světlý oblak idyllický výjev z pravěku lidstva. A opět kynul čaroděj zlatým prutem svým a oblak jako opona nějaká rozstoupil se ve dví a odhalil děsné divadlo. Na rovině obehnané ze čtyř stran vysokou mohutnou zdí, tak širokou, že na ní více povozů vedle sebe jeti mohlo, a na míle dlouhou zvedala se uprostřed převysolcá jehlancovítá stavba, mající sedm ostavcii jako stupňů nějakých. Na sta schodů vedlo od stupně k stupni až na nejvyšší plochu, kde stál neveliký chc•ámec s modlou hrozného vzezi-ení, o trojí hlavě, šesti rukou a tolikéž nohou. ílodloslužebníci vlekli právě značný počet zajatých nepřátel za kruhy prostrčené pysky ubožáků po schodech nahoru. Dostoupivše vrcholu vraždili ubohé lidské oběti před zraky nesčíslnélio davu lidstva, stojícího dole na pláni vůkol nebetyčného jehlance. Krev lidská tekla proudy po stupních věžovité stavby. V rozích jednotlivých stupňových odstavců hořely ohně, na nich pálena byla