2*

39 —

Sekvence »Victimae Paschali« jest mezi sekvencemi pojatými do missálu nejstarší; pocliází od burgundského kněze Wipo, jenž náležel lce dvornímu duchovenstvu císařů německých Konrada II. (1024—1039) a Jindřicha III. (1039-1056). Připadala v missálecli obyčejně na čtvrtek velikonočního tél:odne, ježto ten den čte se pi•i mši svaté částka evangelia sv. Jana, kterak se Ježíš zjevuje Maří Magdaleně.
'\,"elikonoční Graduale vyzývá věřící k velikonoční radosti slovy žalmisty: »Haec dies, quam fecit Dominus, exsultemus et laetemur in ea!« »'-Fot jest den, ]cterýž učinil Hospodin, veselme se a radujme se v něm! »A sekvence jest radostným ohlasem velikonočního jásotu. Nejprve vybízejí se zástupové křestanští ku vděčné chvále pravého Beránka velikonočnílo, Ježíše Krista, poněvadž smrtí svou vykoupil nás z moci ďábla a smířil s Otcem nebeslcým. Byl to podivný souboj mezi smrtí a životem: kníže života dobrovolně po~!lehl smrti tělesné, a touto svou smrtí přemohl smrt a knížete smrti, i kraluje v nepomíjejícím životu slávy. Až posud opěvoval básník vítěznou smrt Páně na kříži; v následujících verších oslavuje vítězné vzkříšení Páně. Podle záznamu evangelia zjevil se z mrtvých vstalý Spasitel nejprve sv. Maří Magdaleně, jež vyprávěla potom slavnou událost apoštolům. Proto nazývá se »apoštolkyní apoštolů«. Proto v naší sekvenci na dotaz sv. apoštolů, »co cestou viděla,« podává svědectví o vzkří

šení Páně: »Hrob Krista zřelo jsem živého a slávu z mrtvých vstalého,« a zároveň jim oznamuje, že Yán je předejde do Galileje. V zliledem k tomuto svědectví Marie Magdaleny vyznává veškeren okrslelc křestanský svou víru ve z mrtvých vstání Páně : »Víme, že Kristus v pravdě vstal z mrtvých«, a prosí za sebe o smilování.
Tento vzletný a mocný plod básnický, piný výraz náboženského cítění svého času, rychle se všude rozšířil a dal podnět k podobným hymnům na jiné svátky, ku př. na vánoce. 'L této sekvence vy-pučely také milé liturgické slavnosti vzkříšení, a dále mysteria nebo duchovní hry středověké. Dracnaticicé představení vzkříšení Páně konávalo se v noci ze soboty na velikonoční neděli. Po Matutinum (jitřní) ubírali se kněží, představující zbožné ženy, oblečeni jsouce v kasule na rochetkách ku prázdnému hrobu, ve kterém seděli dva levité v dalmatikách, anděly představujíce. Tito na obavu žen: »Kdo odvalí nám kámen ?« odpovídali otázkou: »Koho hledáte, ó ženy bázlivé?« Načež tyto odvětily zpívajíce: »Ježíše Nazaretského«, Andělé na to: »Není ho tuto, vstalt jest,« a vycházejíce z hrobu ukazovali roucha zpívajíce : »Pojdte a vizte místo, kde položen byl Pánu. Vrátivše se do chrámu oznamovali navštěvovatelé drobu, že nalezli hrob prázdný, že Kristus dle výpovědi andělů vstal z mrtvých, načež chor zanotil: »Victimae Paschali laudes«.

Sekvence o svátcích svatodušních:
Veni, sancte Spiritus,	Přijd', ó Duchu svatý, k nám,	
et emitte coelitus	s nebes výšin sešli nám	
lucis tuae radium.	světla Svého paprsek.	
Veni pater pauperum,	Přijdi, otče ubohých,	
veni dator munerum,	dárče darů přemnohých,	
veni lumen cordium.	světlo srdcí zářící'	
Consolator optime,	Nejlépe ty těšíš vzdech,	
dulcis hospes animae,	sladký hoste duší všech,	
dulce refrigerium.	sladké občerstvení mé.	
In labore requies,	Po práci Tv's blahý mír,	
in aestu temperies,	divých vášní tišíš vír,	
in fletu solatium.	v pláči Ty's můj těšitel.	
O lux beatissima,	ó, ty světlo Vlažící,	
reple cordis intima	naplň srdce věřící,	
tuorum fidelium.	naplň srdce láskou svou.	
Sine tuo numine,	Beze Tvojí milosti	
nihil est in homine,	marná snaha po cnosti,	
nihil est innoxium.	marné boje se svúdcem.	
Lava, quod est sordidum,	ó, shlaď, co v nás nízkého,	
riga, quod est aridum,	odlož, co v nás prahlého,	
sana, quod est saucium.	uzdrav, co v nás chorého.	
Flecte, quod est rígidum,	I	Obměkči, co tvrdého,	
fove, quod est frigidum,	I	rozohni, co chladného,	
rege quod est devium.	ved a řid', co zbloudilo.