— 26 —

jících za prúvodu nejdove(Inějších hudebníků t. zv. »stupňové žalmy« (119•-133•)• Pojednou utichlo všecko množství a dva kněží troubíce na dlouhé stříbrné surmy sestupovali zvolna po schodech dolů a kráčeli velebným krokem až k bráně východní. Tam se obrátili a tak stojíce, obráceni obličejem k svatyni. povýšeným hlasem volali: »Předkové naši,*) kteří na těchto místech meškali, obraceli se zády ku chrámu a obličejem k východu, klanějíce se slunci; oči naše ale obráceny jsou k Hospodinu Bohu našemu.« Po těch slovech, jako když vichřice zaduje náhle do vysokých oken, zaburácel celým prostranstvím nevýslovný jásot a znova stři-daly se zpěv a ples a vířivá hudba s ohlušnými projevy samoděk z hloubi duše na povrch deroucího se nadšení.
Pohled na skvostné ono osvětlení a na ty ohromné zástupy zpívajících a poslouchajících poutníku jeruzalemských podobal se asi onomu pohledu, který zažil jsem v Praze o jnbilejuí výstavě r. 1891., když 18. srpna, v den narozenin císai-ských shromáždilo se na návrší pod palácem výstavním kolem světehié fontany přes 80.00o náštěvníků. Výstavní palác a jiné budovy, pak celé návrší a celé stromořadí ozářeno bylo tisíci pře-rozmanitých pestrobarevných, plynových, elektrických, lampionových a jiných světel a nádherný vodotrysk metal do výše celé proudy přeskvostných barev. A celé množství přítomných návštěvníku uchváceno jásavým nadšením pělo za hlaholu dvou sborů hudebních mohutný chorál národních písní. "Takovou as byla ona večerní slavnost chrámová v Jeruzalemě co do zevnějšího lesíku o slavnosti stánků.
Okouzlen pohledem na velikolepou tu slavnost chrámovou stál jsem nepohnutě vedle králevice, nemoha ani oči svých odtrhnouti od čarokrásné noci jeruzalemské. — Z dum mých vyrušil mě královský čaroděj, an položiv mírně ruku na rameno mé pravil: »Tak jako jsi dnes, prvního dne, slaviti viděl slavnost pod zelenou, konala se ve chrámě a vůkol chrámu po celých 8 dní s tím rozdílem, že obětovaných zvířat bylo o slavnostní bohoslužbě následujících dnů méně a že sedmého dne ne pouze jednou, ale sedm-krát obcházeli průvodem oltář zápalný na památku sedmerého obejítí a pak dobytí města Jericha.	To také věz,

*) Bezbožní králové po Šalamounovi a jejich pfívrženci.

že tím okázalým spůsobem, kterým jsi dnes slavnost stánků konati viděl, nesvětila se za času krále Davida a Salamouna, nýbrž až teprve v době po návratu ze zajetí babylonského. Já proto obě doby spojil a "Tobě současně ukázal, abys jed-ním pohledem všecko to přehlédnouti mohl, co v obojí době bohoslužbu Star. "Zákona nádhernou a vznešenou činilo. ' e zpěv a umění hudebné nemalou měrou k oslavě starozákonních služeb Božích přispívalo, molil jsi se sáru přesvědčiti a můžeš to poznati také z toho, že již David král z 38.000 dospělých levitů vy-bral 4000 pěvců a hudebníků a ty rozdělil na 24 třídy, z nichž každá měla svého náčelníka, mistra a cvičitele. Každá z těch tříd konala střídavě s ostatními po jeden týden službu ve svatyni a oslavovala zpěvem a hudbou každodenní ranní a večerní obět, zvláště pak obětí sobotní. O velikých výročních slavnostech účin-kovalo více tříd zároveň. — I o tom mohl jsi z vlastního názoru nabyti jasného ponětí, že v těch posvátných starozákonních zpěvech tkví kořen a základ, původ a počátek nynějších zpěvú církevních. Nebo byly nejen předobrazením církevního zpěvu katolického, ale jak jsi se sám přesvědčil, tytéž chvalozpěvy, tytéž žalmy zpívají se bud zčásti při církevních službách Božích až posavád. Nápěvy nynější ovšem se liší od tehdejších, ale slova jsou tatáž, ač smysl slov jest nyní na mnoze jiný : co tehd2ž naznačovalo, se jako proroctví, to nyni naznačuje se těmi slovy jako vypinění. Jako proroctví zachovala se slova ona po celý starověk až do konce zákona -Mojžíšova; v "Zákoně pak Kristově zachovala po dnes jako svědectví pravdy a jako důkaz, že, co přihodilo se v církvi sv. za doby křestanské, pi•edpověděno a nastíněno bylo sta a tisíce let už di-íve, v pravěku lidském. — Také v tom shodují se i nynější i tehdejší zpěvy posvátné, že sloužily k oslavě služeb Božích a že vznesený básnicky` význam jejich jen tehdy náležitě oceněn býti může, když uvažuje se v souvislosti se službou Boží. Proto jsem také dnes více o bohoslužbě než zpěvu samém s Tebou hovoi•il a spíše jen ukázku velikolepé bohoslužby Star. Zákona než tehdejšího umění liudebuího před Tebou vyikouzlil, poněvadž zpěv posvátný a zejmena bohoslužebný všecken svůj význam, všecku krásu a všecku vznešenost čerpá ze vznešenosti oběti a posvátnosti íikonu, kterému slouží. To jest tak pravda, a