— 24 —

cům doby nové tak zvaným -kamenem úrazuR. Starý materiál budí postrach svou opravdu až přílišnou d.iatonikou.
lliatonika, dle soudů historických s na d nejstarší hudební vymoženost, ustupuje ve všem (-liromatice moderní. Nutno totiž rozeznávati chromatiku doby staré a chromatiku doby nové, dovedeme-li čísti mezi řádkami dějepisných dokladů.
Stará chromatika postrádá oněch pevných základů harmonických a zároveň, oné bohatosti a rozmanitosti kombinací zvukových.
Pravých zásad harmonických odvolávajících se na z p ě v n o s t hlasů a uspořádání ensemblu měla by moderní chromatika šetřiti co nejpřísněji.
Chrouiatika má totiž onu vlastnost, že vystupuje nad míru svobodně, ona porážela dříve a poráží i nyní každý zákon, který v pouhý přelud ba předsudek zdánlivě se mění. Tak bylo vždy a bude.
Když pak nestačí již všecky nauky svobodné, hledí theoretikové upraviti materiál ve formy ustálené mezi dva živly, totiž mezi diatoniku a chromatiku postavené, talc že základem všeho zirstane opět jen diatonika. Proč tento přirozený zákon měniti nelze, jest na bílední. Hu d e b n í svět zpíval a zpívati nepřestane! — Co však zpívati se má, musí býti psáno tak, aby se to také zpívati mohlo.
Jinak píše se pro čtyry trubky, jinak pro čtyry mužské hlasy. Jinak píše se pro smyčcový kvartet, jinak pro čtvero smíšených hlasů.
Zpěvnost staroklasické diatoniky zůstane ve svém výrazu hudebním i v technickém uspořádání svém vzorem trvalým. " ádný rozházený sloh hudební staré vzory tyto nezastíní, ale spíše obnoví.
Hudebnímu světu nebyly oba živly diatonika a chromatika nikdy cizími. Chorál v úpravě Rehoře Velikého, jak v římských chorálnícli knihácli obsažen jest, chromatických změn, ani chromatických harmonií nepřipouští. Harmonie, co moderní vymoženost, podává předem naulzu o citlivém tonu, později mění chromaticky nělzteré stupně, aby ráz toniny byl zacliován, konečně staví co základ dvanáctitonovou stupnici chromatickou a na tuto staví rázné a nejrozmanitější půvabné a bohaté harmonie. Všecky harmonické kombinace pojí se v celek. Každá harmonie možna jest v každé tonině. Kdo byl otcem této veleplodné svobody hudebního výrazu, který harmonií

sluje ? Rozhodně hudba instrumentální, moderní orchestr. Po něm ujal se slova moderní stroj varhanový. cly nezamítáme ani jedinou z těchto vymožeností moderních. Kabátek, v němž upjaty jsou starocírkevní mody, jest dosti těsný.
My neštítíme se ani volné sady orchestru, ani jeho a modernich varhan přerozmanitých barev tonovýcli. hly ale chceme a musíme vládnouti starým materiálem i moderními vymoženostmi stejně dokonale
t) vzhledem ku prostředkům hmotným, ]:terč po ruce máme, aby za
2) dosaženo bylo pravé hudby církevní.
Vzhledem l:u prostředkům hmotným chceme: aby hudba byla přiměřena k silám, které k disposici máme, at to již chorál sám, nebo jednoduchá jedno-, dvou-, nebo víceiilasá skladba snadnějšího genru, nebo větší skladba s průvodem varlian, instrumentu nebo vokální bez průvodu. Nikdo síly svoje nepřeceiluj ! Cesty mohou býti rozličné, ale vůli mějme všickni rovnou.
Budeme-li této zásadu šetřiti, vypiníme i bod druhý, totiž, aby hudba církevní dosáhla účelu svého aestetickélio. Pí- tom dlužno vždy míti na zřeteli hlavní nejvyšší stanovisko, aby liudba posvátná ne-zbloudila z pravé cesty své, a b y n e b y 1 a světskou, aby na nic světského neb theatrálního nepřipomínala. Starou instrumentálku odklidili jsme z cesty, proč? Její nálada byla náladou rythmů tanečních znešvařena.
Chorál a na jeho základě zosnované skladby doby starší i doby nové nezbloudí, zde byla nálada světská úpině vymýtěna, třeba i všecky skladby nebyly zrovna ceny hudební přímo klasické aneb hloubkou vynalézavosti hudební méně vynikaly.
Mnohé i ty nejmenší jsou vzhledem k účelu, za jakým povstaly, pravými perlami, proč? Vždyf i nejmenší sborové chrámových kůrí~ mohli se na jich provedení odvážiti bez nebezpečenství, že po-vstane zmatek na kůru při oběti nejsvětější. Jest to vítězství skvělé, uvážíme-li jakých experimentů bylo a snad ještě jest zapotřebí sehnati o pouti muziku, at byla jakákoliv, slavnou byla, když alespoň jedna trubka a jeden buben byly zastoupeny, třeba proměněna obratem ruky skladba pro smíšený sbor ve sbor mužský, kde prvý tenorista zastupoval soprán, druhý tenorista alt, prvý basista tenor