host a povýšení, utrpení a vítězoslávu, člověčenství i božství budoucího Messiáše i podivuhodné osudy pozemské říše jeho, církve sv. — Poněvadž tedy tyto starozákonní žalmy až posud podstatnou jsou částí našich zpěvů církevních, bylo mi již zřejmě jasno, že piivod a počátek našeho zpěvu církevního hledati třeba již v StarémLákoně. Jednalo se mi jen ještě o to seznati, zdali a pokud užito bylo oněch žalmů i v bohoslužbě a o slavnostech starozákonních. — »Toho lined svědkem budeš,« odvětil králevic čaroděj, jenž vyčetl otázku z očí mých ---» jen pozoruj zástupy u cile cesty jejicli.«
Pohlédnuv na město a jelio vůkolí viděl jsem, že poutníci docházeli bran jeruzalemských. U těch se seřadili a bylo zi•etelně slyšeti, s jakou vroucností za-čali pěti žalm 121., jenž počíná slovy: »ó, jak zaradoval jsem se, když mi řečeno bylo: budeme putovati do domu Hospodinova. A hle! (již dotýkají se nohy naše půdy posvátné a) stojíme ve branách tvých, ó Jeruzaleme.n') Takto zpívajíce vystupovali ve slavném průvodu vzhůru na horu Moriah. V předsíni chrámu ukončili pak příslušnými modlitbami pout svou a počali pod širým nebem vůkol chrámu stavěti sobě stánky. Pokud místa bylo na prostranství kolem svatvně, na plochých střechách vůlcolních domů, na pažitech blízkých pahorků a chlumů, všude viděti bylo z plachet a tyčí, z ratolestí a větví sestavovati tu jednoduché tam nádherné, tu bílé tam pestrobarevné, tu odznaky tam praporci ozdobené nepočetné kotce, které po-skytnouti měly poutníkům přístřeší po celých 8 dní, co slavnost trvala. Byl již soumrak toho dne, co předcházel osmi-denní slavnosti a ještě všude vůkol chrámu panoval šumný ruch a pestrá směsice nesčíslných davů hemžila se kolem svatyně a stánků až do pozdní noci.
Noc přelétla přes krajinu a nastalo překrásné jitro. V záři vycliázejícího slunce lesklo se bělostné cimbuří chrámu nachovým a zlatým jasem a na tisícerých stanech vlály odznaky jednotlivých pokolení. Z hory olivetské přinášel vlahý větřík vůni oranžů a rozmarinů a mísil ji s vůní kadidla vystupujícího ve svasvatyni vzhůru k nebesům. Celé návrší hory chrámové i liory Sionské směrem k údolí Cedronu (asi tak veliké jako úbočí Hradčan a Petřínu směrem 1: Men‑
) Thalhofer, ]. c., str. 672.

šímu městu Prahy) pokryto bylo stati-síci lidu israelského, čel:ajícílio od sví tání na počátek slavnostní bohoslužby. Co toho lidu bylo, posouditi můžeme z toho, že za doby Davida krále bylo v Palestině 1,57o.000 dospělých, boje schopných Israelitů a ti všickni povinni byli na slavnost do Jeruzalema se do-staviti, nepočítaje ani mládež mužskou a ženy, které sice dostaviti se nemusely, ale přec v hojném počtu na výroční slavnosti do Jeruzalema též přicliázely. (I. Pav. 21., srv. II. král. 24.) Dejme tomu, že nepřišli všickni jednoho dne, nýbrž že měli se aspoii, jak pravdě podobno, v 8 dnech všickni muži se vy-střídati, tož připadlo přec z onoho počtu na každý den přes 200.000 poutníků. A ti všickni očekávali od časného rána na svahu hory chrámové a Sionské počátek slavnosti.
Pojednou zavzněly táhlé zvuky stříbrných polnic na znamení, že ranní obět počíná. K oltáři zápalnému přiveden by1 jednoroční, bezvadný beránek a jeden z pohlavárů dvanáctera pokolení vložil na hlavu jeho ruce na znamení, že beránek, maje obětován býti za celý národ, zastupuje všechen lid. Na to jeden z kněží za přísluhy levitů beránka zabil a krev zachytil do měděného kotlíku. Tou natřel nejprve rohy oltáře a kropil v tu stranu, kde byla velesvatyně; ostatní krev vylita směrem k oltáři. Konečně vyiiat byl tuk ze žertvy a spálen na oltáři; ostatní část beránka spálena byla za městem na místě pro popel určeném. Celý obřad doprovázen by1 velebným chorálem vycvičeného sboru pěvců, kteří za průvodu hudby zpěvem žalmů oslavovali Hospodina a naznačovali zárovei hluboký význam konané oběti.
Mezi touto bohoslužbou vyšel jeden z kněží z chrámu, provázen dlouhou řadou levitů a pěvců, oděných v dlouhé řízy z bílého kmentu s okrajem pestře lemovaným a celý ten skvělý průvod sestupoval s návrší nepřetržitou řadou po obou stranách stojícího lidu ku prameni, zvanému Siloě, ležícímu na jihovýchodní straně hory chrámové (asi pod Petřínem, myslíme-li Jeruzalem Praze podobný). Tam nabral kněz do zlaté nádoby 3 loby (asi 1',//2 litru) vody a nesl ji pak toutéž cestou a tímté- průvodem nazpět do chrámu. K tomuto zpátečnímu průvodu připojil pak se z věřících kdo jen mohl a každý nesl v pravé ruce pět svázaných