2*

— 7 —

litba, tichá pobožnost od pobožnosti slavné, sváteční, povznešené, že zpěvem povznáší se bohoslužba slavnostní nad obyčejnou, všední abych tak řekl náladu srdce lidského. Zpěvem pozvedá se Bohu prokazovaná čest a clivála nad pozemský způsob oslavy Hospodina a připodobňuje se oné boloslužbě, která se od blažených duchů koná "Tvůrci Všehomíra ve chrámě slávy věčné. "Zpěvem nabývá a dochází duše naše jakéhosi slavnosti pi IněiC1Iého vzrušení a povznešení a to nejen duše poslouchajícího ale i a to především duše prozpěvujícího, ovšem jen tenkrát, když pamétliv jest toho, kde zpívá a komu zpívá a když pohi•ižuje se v tajemný význam a posvátné kouzlo slavnosti, která se právě koná. Má-li tedy, milý Cyrillisto, posvátný zpěv takové důležitosti v bohoslužbě Zákona Nového, dá snadno se mysliti, že nějakým způsobem předobrazen byl i při bohoslužbě Zákona Starého, že jako svatostánek, jako chrám, jako oběti tak i zpěv starozákonní byl jakousi před-zvěstí posvátných zpěvů lcřestanských. Tak důležitá část bohoslužby křestanské ncmolila nenaznačena zůstati v Zákoně Starém a měla dojista ne pouze nástin, ale také už i jakýsi zárodek a počátek v bohoslužbě národa israelského.«
Lahodná slova kralevice pravdě velice se podobala a dávala mi již tušiti, kde původ a pramen církevního našeho zpěvu hledati dlužno. Aby mě ale o pravdě slov svých ještě více přesvědčil, podal mi ihned důkaz očividný. Pokynul opět čarodějným prutem nad městem Jeruzalemem i nad celou krajinou palestinskou a oku mému naskytla se po-jednou neobyčejná podívaná. Ze všech měst a ze všech dědin, co jich obývalo dvanáctero pokolení synů israelsl.ých, vycházely tu menší tam větší oddíly poutníků, směřujících vesměs 1: hlavnímu městu Jeruzalemu. V ozdobných košíkách nesli rozličné dary, sestávající zejména z ovoce, vína a jiných plodin zemských. Zámožnější naložili své košíky, často ze zlata neb stříbra zhotovené, na soumary skvostnými koberci a čabrakami okrášlené aneb vezli je na vozích, do nichž zapřaženi byli junci, mající rohy pozlacené a lilavy ozdobené věnci.') V hájích palmových a citronovýcli ulamovali si zelené ratolesti a nesli je pak po celou cestu až do Jeruzaléma v rukou na zna‑
') Calmet in Exod., 23, 16,

menf radosti a veselí. Nebo všickni ti poutníci ubírali se, jak vysvětloval mi vlídný králevic, do lilavního města l: jedné z těch tří velikých výročních slavností, ku kterým každý dospělý Israelita po-vinen byl se dostaviti a sice ku slavnosti ze všech nejraclostnější a nejhlučnější, totiž ku »slavnosti stánků«. Ta konala se pod širým nebem ve stanecli z plachet a zelených, svěžích větví urobených, proto též slavností »pod zelenou« se nazývala. Slavila se na památku, že druhdy otcové jejich po 40 let bydleli ve stanech na poušti a talcé na poděkování za úrodu stromů a vinic. — Cíui blíže k Jeruzalému poutníci přicházeli, tím větší a hlučnější stávaly se nepřehledné řady jejích. V jednotlivých průvodech bylo pozorovati i hudebníky lirající na podivuliodné nástroje; některé z nich podobaly se našim harfám, jiné našim flétnám a polnicím, jiné cimbalům a bubnům, jiné vypadaly jako naše bývalé kolovrátky a dudy, jiné jako šalmaje horských pastýřů.') — hudba ta doprovázela dílem živější pochod poutníků, dílem jejich zpěv, lcterý čím blíže k městu, tím stával se mohutnější a zněl z řad těch tisíců a tisíců putujících jako hukot: rozviněného moře. "Zpěvem po celou cestu krátili sobě dlouhé putování a usnadňovali si obtíže s poutí spojené, zpěvem v té divukrásné přírodě, kterou kráčeli, pamatovali na Tvůrce a bárce všeho dobra, zpěvem p~ipravovali srdce své na slaviiost, ku které se ubírali. Z jednotlivých slov, která zaléhala až k místu, kde jsem stál, seznal jsem ku svému velikému překvapení, že zpívali po cestě poutníci jeruzalemští tytéž duchovní písně, které až posud ozývají se i v chrámech našich, v chrámech křestanských, kterými až posud oslavuje církev sv. bohoslužbu trojjediného Boha.z) Seznal jsem, že byly to ony vznešené starozákonní zpěvy, jež žalmy nazýváme, a ve kterých sv. David a jiní básníci hebrejští z vnuknutí Ducha sv. opěvovali moc a slávu, moudrost a dobrotivost jednoho pravého Boha, ale také poníže‑

') Schuster-IIolzammer, I, c., L, str. 559. — 1\Ilčoch, 1. c., str. 192.
2) Wolter: »Psallite sapientera, L, Einleitung, str. IV. — Thalhofer: »Erkl rung der Psalmene, str. 667 (2. vyd.). -- Zshokke: »Historia sacra<. Tento praví: »Cantica graduum probaUiliter (cf. psalm. 121, 4. Is. 30, 29) tempore festorum et peregrinationum Hierosolymam a peregrinantibus in itinere et a levitis in festo tabernaculorum stantibus in gradibus atrii externi decantabantur.=