--56

žího «, v půdě bohaté na prameny svaté církve, rostou a touží svatí Boží na na slunci pokoje, jako v bouřích pokušení a zármutku, stále vzliůru k nebesům, kde potom »v domu Hospodinově«, v říši nezkalené jasnosti a slávy věčně se zelenají a kvetou. Proto jest také naší příjemnou a dobrou povinností, Nejvyššího, jenž se tak podivuhodným ukazuje ve svých svatých, vděčně chváliti a velebiti.
Konečně mše svatá za v Pánu zesnulé má tento Introit :
Requiem aeternam dona eis, Domine, et lux perpetua luceat eis. (Odpočinutí věčné dejž jim, Pane, a světlo věčné at jim svítí.)
Zalm 64. Te decet hymnus Deus in Sion, et tibi reddetur votum in Jerusalem : axaudi orationem meam, omnis caro ad te veniet. (Tobě přísluší chvála, ó Bože na Sionu: a Tobě se spiní slib v Jerusalemě : vyslyš modlitbu mou, k tobě všeliké tělo přichází.)

Kequiem aeternam. (Odpočinutí věčné.)
Hlavní účel mší za zemřelé k tomu směřuje, abychom vyžádali dušem v očistci »odpočinutí věčné« a »světlo věčné«, t. j. odpočinutí v lůně Božím a světlo ve slávě nebeské. V ústecli ubohých duší vyjadřuje žalm touhu, aby směly Hospodinu na nebeském Sionu nekaleně blaženou píseň chvály a dílců prozpěvovati, a tam slib, první a rozhodující slib, slib křestný votum) dokonale spiniti mohly. "Tento slib složily již na počátku svého pozemského putování, ale dokonale budou ho piniti teprve v pravé domovině, v nebeském Jerusalemu, v mě-stě Božím dokonaných a oslavených. A prosbu za uvedení do říše věčného pokoje vyslyší Pán tím spíše, ježto »všeliké tělo, t. j. veškeré člověčenstvo »má k němu přijíti«; nebot jest jeho vůle, aby všickni lidé byli spaseni a do nebes se dostali.*)	(Pokračování.)
*) Dr. Gihr, Das hl. Messopfer. — P. Ambros. Kienle, Choralschule.

Základní rysy o historii hudby chrámové, zvláště chorálu od prvních dob křesťanských až po dobu dnešní.
Přednesl na IX. exerciciích Cyrillských v Praze Dobr. Orel, vicerektor v Hradci Král. (Dokončení.)

Nejčestnější zmínku mezi těmi, kteří výhradně věnovali se chorálu a jeho výtečným přednesením šířili nejen v Praze, ale po vlastech českých porozumění a hlavně zálibu k němu, zasluhují beuronští benediktini, usídlení od r. ISSo v klášteře emauzském a mezi nimi nynější jejich arciopat Dr. Benedikt S a u t e r (nar. 1S35), který sepsal »Ciloral und Liturgie«, a podpřevor P. A 1 b a n S a c 11-1 e i t e r. (nar. 1861), jejich první varhaník, ředitel kůru emauzského a učitel chorálního a liturgického zpěvu v kniž. arcib. semináři Pražském. Nemalou zásluhu o šíření chorálu a polyfonie v Praze mají dále j o s. J a n B a p t. C a i n e r,') nynější řiditel kůru u sv. Jindřicha, -i F r a n t i š e k
') Cainer narozen dne 29. srpna 1837 v Praze, dokončil studia varhanické školy r. 7857 a působil až do r. 1878 při různých kostelích pražských jako varhaník a prozatimní řiditel. Téhož roku zvolen za definitivního řiditele kůru při hlavním chrámu Páně sv. Jindřicha, kterýž až po dobu dnešní s největší horlivostí ve smyslu přesně liturgickém řídí. Casopis »Cyrill« obsahuje mnoho jeho krásných mší a mottet, Gradualií a Offertorií.

C h 1 u m,') od r. I S76 učitel Cyrillské skoly pěvecké při Křestarské akademii,
j a n E v. Z e 1 i n k a,'~l nynější řiditel kůru
u P. Marie Sněžné, O t o m a r S m o l í k, řiditel kůru u sv. Štěpána, j a n A u g u s t
') Chlum narodil se dne 15, září 1848 v Praze. Absolvoval konservatoř na fagot, harmonii stu-doval u prof. Blažka a praktikoval na kůru svatovojtěšském pod hoerstrem. V září roku 1876 jmenován učitelem Cyrillské školy pěvecké, r. 1881 řidite]em kůru u sv. Jiljí. Nejlepší po sobě zůstavil dědictví školám Cyrillským svojí Cyrillskou školou zpěvu. Zemřel 23. listopadu 1895.
-) Zelinka narodil se 17. února 1856 v Praze. Po odbytých studiích na nižších školách pražských absolvoval varhanickou školu za řiditele Skuherského a professorů Blažka, Smolíka a Průchy. Byl varhaníkem u sv. Ducha, sv. Haštala a ve chrámě Týnském za ředitele Františka Kavana. Roku 1888 jmenován řiditelem kúru u sv. Haštala, r. 1894 u Pannv -Marie Sněžné v Praze. Po Chlumovi jmenován učitelem pěvecké školy Cyrillské a jako učitel klavíru a zpěvu ve vlastním hudeb-ním ústavu pásobí celou řadu let. Církevně hudebními a paedagogickými články přispíval do časopisu Českoslovanský varhaník« i'v Německém Brodě), »Dalibore a »Cyrill«. Jeho skladby,
v přesném slohu církevním a populární vánoční zpévohra »Narození Páně« vyšly nákladem Fran-