°-- 45 —

kováno nebylo, co napřed ve zkouškách se znova neprocvičilo. Chtěli jsme tak zůstati věrni dobrému pravidlu založcuénni na chvalitebném zvyku zdejšího sboru chrámového: nic neprovozovati na choru, co by napřed obnoveno nebylo ve zkoušce.
Sbor liturgický čítá 21 členů. Cvičení pravidelná konala se za řízení p. řid. kůru Ant. Grulicha vžcly v neděli odpoledne, často též všedního dnc. Ochotné účastenství ct. dam i pánů v těchto zkouškách a při úkonech kostelních se jménem spolku jakožto spolku ochotnického dobře se shodovalo a jen této ochotě máme co děkovati správnost bohoslužebného zpěvu ve zdejší farnosti. Co z ochoty se koná, neztrácí ceny své ani před Bohem ani před lidmi, ale spíše jí nabývá a věc samu tím vzácnější činí. Uznati také třeba zásluhu těch, kteří Jednotu naši příspěvky svými podporují. Ochotníci naši nežádají za svou ochotu žádné náhrady, právě proto, že ochotníci jsou a z ochoty ušlechtilému zpěvu se věnují; potře-bují ale přec peněz k tomu, aby měli z čeho zpívati a měli časem něco nového. Každého roku nové hudebniny se vydávají, a každého roku třeba jest tu neb onu skladbu pro sbor náš koupiti, časopisy předplatiti aneb jiné potřeby zaopatřiti. Taková nová věc nový život do spolku přivádí a novou chuY sboru dodává, ale též nový požitek posluchači přináší a posluchačem našeho sboru jest celá farní osada. Proto vzdávaje jménem sboru i jménem osady všem dohrodincům, ku kterým přičísti dlužno především J. 1\I. nejdp. opata, pak důchod klášterní a všecky zakládající a přispívající členy jednoty, nejuctivéjší díky, doufám, že nám přízeřt všech P. T. podporovatelů dobré a zajisté a bohumilé věci naší i na dále zachována bude. — Co se změn našeho sboru týče, opustily nás dvě sopranistky a odebraly se již r. 1897 jedna na sever do Králo-I i-adecka a druhá na jih až za Bosnu do samého Turecka, kde ji po krátkém čase potkalo opravdové štěstí. Le jí ho zajisté všichni přejeme, to dosvědčil telegram, který jí jménem Jednoty v den jejího shatku byl zaslán za nepřítomnosti předsedy od J. M. nejdp. protektora našeho. — A jiný člen, nejstarší ze všech odešel ještě dál, až tam odkud není návratu. Ještě před rokem dlel mezi námi starý Němec, horlivý literát a horlivý zpěvák při všech pobožnostech. Čest budiž památce muže, který až do posledního skoro okamžiku svého života ochoten byl vénovati hřivnu hlasu a umění svého chvále Boží a účelu Jedrioty naší. Navrhuji, abychom povstáním ze sedadel dali svou úctu k památce jeho na jevo. (Stalo se.) — Minulého roku opustil jednotu naši přestěhováním se p. uč. Bouda, který o zkouškách našich a zpěvech na choru skoro nikdy nechyběl, ač dobrou hodinu cesty sem (z Křelovic) konati musel. Svou bodrou povahou a zábavným humorem zůstane dojista všem členům sboru našeho v mile paměti. Konečně

opustil nás počátkem t r. i jcclnatel, p, učitel Jenčík. --la nové člene liturgického odboru našeho přihlásily se sl. Knorova a sl. Kirchnerova. 7,e člena přispívajícího stal se členem zakládajícím dp. Cyrill Valenta. — Nejmladší našeho shony členové — ta pátá kurie cvičí se ve dvou od-děleních. Oboje cvičí třikrát za týden p, učitel Alferi. Oddělení vyšší čítá e členů (4 chlapci a 4 děvčata, oddělení nížší 16. Skoro všecky teto dítky zúčastnily se provedení řečené vánoční brv, která čtyrykrát dávána byla (dvakrát pro dospělá a dvakrát pro mládež školní, domácí i přespolní) a o jejížto zdar hlavní zásluhu mají členové naší jednoty: dp. P. Cyrill Valenta, jenž dítky nápěvům s velikou trpělivostí a vytrvalostí vyučí] a o úpravu jeviště jakož i pěkné obleky se staral, pak dp. Beneš Fajtlík, jenž mladé herce do tajemství divadelního umění zasvětil, a hru řídil, posléze dámy pěveckého odboru našeho, které shor neviditelných andělů rovněž tak neviditelným způsobem ochotně a dovedně napodobily. Přes značné výlohy zůstal přec pro chudé školnídítkv slušný čistý výtěžek 35 zl. « —Jednatelskou z1-mivu ukončil předseda slovy: »Dejž Bůh, aby záliba ve všem, co ušlechtilého jest, a tudíž i ve zpěvu nejen co do skladby ale i do provedení ušlechtilém rostla a upevnila se ve sboru našem!
Třetím číslem denního pořádku měla omladina naše ukázati, kterak by se dal ]domoz a hluk ve sněmích, když už má časem sněmovati se bez řeči, nahraditi zpěvem bez slov. 'Taková zpívaná obstrukce by se snad lépe poslouchala než muzika na pulty. 1\Iěl totiž podati se a znázorniti postup výcviku našeho dorostu dle školy Pivodovy. Za tím účelem objasnil nejprve p. uč. Alferi stručnými, však jasnými a případnými slovy v čem záleží cvičení stupnice, solmisace, rulad, solfeggí a volcalise, a pak mladiství umělci každé to cvičení objasnili příkladem. Podařilo se jim to znamenitě, zejmena dosti obtížný příklad vokalise vyzpívali ku všeobecné spokojenosti, která se i hojným potleskem na jevo dala. — Následovala pravá obstrukční řeč: slušně dlouhá a málo zajímavá přednáška či zpráva o výletě, který předseda vrativ se na podzim z hor alpských, lzde celé léto strávil, podnikl ve své cele klášterní za pomoci královského kouzelníka do minulých sto-letí, až do věků, ve kterých vyskytly se první počátky našeho nynějšího zpěvu církevního. —
Jakých úspěchů pravice návrhem č. i, se do-dělala, bylo patrno z 5. čísla denniho pořádku: levíce (páni) spojila se s pravicí a utvořily tak obě utěšenou většinu našeho sněmu, která hned dva nové návrhy za sebou podala a odůvodnila: 2. a 5. zastavení řečené křížové cesty Wittovy. Napřed přečten tento překlad obou: Z. 2. »Břímě těžké vzal jsi na se — Pane náš, a k naší spáse — dřevo kříže objímáš. — Kříže bolí, trápí, děsí — ale Tvého část, ta těší -- věrna koho sobě