doricicý	na dva : modus	I. (auth.)
11. (plag.)
phryl;ický	111. (autli.)
»	1V. (plag.)
lydický	»	»	»	V. (auth.)
»	Vl. (pla g.)
mixolydický co	»	VII. (auth.)
»	VIII. (plag.)
aeolicicý	IX. (auth.)
»	X. (plag.)
Na tonu /r byly by anody	XI. a X1I.
Ton jonický co	XIII. (auth.)
	»	XIV. (plag.)
Poněvadž mody XI. a XII. z užívání vymizely, nacházíme v chorálních kniliách modus jonický co M. nebo XI1. označený, při čemž čísla (XIIl.) nebo (XIV.) nacházejí se v závorce.
\Ioclus složený ze dvou nebo více nazývá se mixtus (smíšený), mimo to jest ještě modus peregrinus, t, j. cizí 1 neurčitý).
V žalmovém zpěvu (viz Gloria Patri
a žalmy) užívá se pouze osmi modů, t. j. obou tonů dorických, I. a II, modus, obou tonů phrygických, 111. a IV. mod., obou tonu lydických, V. a VI. modus, obou tonu mixolydických, VII. a VIII.
modus.
Nápadné jest při těclito žalmových nápěvech zviášt, že recitace celých vět děje se na určitém tonu, který vládcem či melodickou dominantou sluje a jest v authentickýcli modech tonem pátý m vždy, s výjimkou, nepřipadá-li na ton Ir, kterýž ton ve zpěvech starých byl tonem dle okolnosti v I měnitelným, proto vládcem státi se nemohl a zastoupen jest vždycky tonem c. Při to-nech plagálních leží vládce vždy o terci níže vládce tonu authentického.
Tabulka v klíčíe>i pllvodnieh, F klíče	Nejvíce
	Klíče:	a_N

Následující oí)razec podá přehled uph>ý	lou vléd,c td.‑
	finnlis	min, mrlod.~
Alodus 1. dorická 	d	z
>>	11. I P	I	/
»	ll~. j lirYgcicá .	c
i	~r
(	l
lydická	~'1	rr
» VIL L	1	d
VIIL l iuixolydická aeolická 	rr 1	L*
»	XI. (_XIII.) I_ jonická
»	X1I. (XIV.)1
Ton li často v/5 měnitelný ral>ražen tedy vždy tonem c. Budiž pamatováno na upozornění, že zpěvy v knihách cborálnícli obsažené jsou vlastně psány v C dur. Když pak v některém modu změní se li v 1, povstane t. zv. genus molle (tonorod změklý).
Přelohu zpěvu na různé stupně jiných dur tonin snadno dovedeme, když látku právě probranou prakticky nacvičíme. Dlužno . míti pouze na paměti, aby volena byla řada tonů odpovídající přirozenému objemu všech hlasů sboru smíšeného od Ir—Ł°s u hlasů ženslcých, od H—~s u hlasu mužských, Ostatní dcivody historické co dopiněk praktického učiva nalézti lze v každém i nestručnějším dějepisném pojednání. K vůli úplnosti uvedeme ještě, že charakteristický ton finální s melodickou dominantou či vládcem tvoří t. zv. repercussio, něm. \Viederschlag, krok od finály ku dcmiuantě (souhrn), kteréž oba tony jsou jal;-si li l a v n í osou, kolem níž otáčí se melodické fráse starých zpěvů.
*) Rozdíl pouze ve finalis.
**) Ve zpěvech žalmových se neužívá.
užívané C klíče	Nejvíce užívaný

»

Původní: a Ir c d kousl. kl.: d c f

fin. = finalis, závěr ton; dom. = dominanta mel. či vládce. fin.	dom.
Původní:	e f á a Iz e d C dur od II, stupně.
housl. kl.: e frs g a h cis d r' = D dur od lI, stupně či E moll s 2 #. sopr. kl.: c d es f g a I= B » » » »	» C moll s 2 h.
fin. dom.
II.
c f		a Finální ton jest základním, proto:
cz b c d = F dur od Il, stupně (G moll bez es, počínající často 5. tonem cr'1