-- 4 1 —

aby se do nicil vžil.,< .A podobně m,'i se i s p~edpisy o hudbě a zpěvu církevním.
2. Reditel choru. Ten má býti tal: dovedným, aby úrad svůj mohl se ctí zastávati. Těžko hudbu a zpěv říditi, když chatrně zpívám, na varhany sotva dovedu slušně sáliuouti, když hudbě ne-rozumím. :\však i nedovednost odstraní dobrá vůle, upř•íinná snaha — jen pro Bůh ne -- domýšlivost. Reditel choru má hledati poučení v časopisech, u nís v »Cyrillu«, má hledati cviku a vzoru v Cyrillsl:ých exerciciích, jež by se měly častěji a v menších ol:rscích odbývati, aby nikdo neměl výmluv, že to daleko, uepříležité, s výloliami spojené a pod. Keditel clioru má býti také podporován vlídnou, ha ickl bych přátelskou ochotou.

Zejména mají se mu poříditi potřebné knihy a hudebniny, slušné nástroje, hlavně varhany a to i v té nejchudší záduší. Chor nemá býti popelkou nzšicll kostelu ani záduší.
3. ti`ěřící lid. Ten reformě uvykne, porozumí, zalíbí se um — ač třeba počínati si velice opatrně, bez pohoršení; není-li podněcován, ale poučován, zvláště na kazatelně, brzy se smíří. Pozvolný přechod lid takřka uspi a když se pro-budí, neuvěří, že na bývalé zapomněl. A není to vyhánění zbožného lidu z kostela, ale náboženské poučování a vzdělávání lidu našeho, českého, zpěvného.
Pracujme a opět pravím pracujme - a kostely české nebudou posledními mezi kostely katolickými.

Populární pojednání o tonech či modech
starocírkevních.
Proslovil n IX. exerciciích Cprillských v Praze Jan Ev. Zelinka. (Pokračování.)

Nyní cllopme se historie, jak ji po-dává »Graduale romanum«. Celá tato kniha psána jest v C dur od stupně II., III., IV., V., VI. a — VIIL, sedmý stupeií zmizel. Pravím napřed od stupně lI., poněvadž modus I.jest vlastně tonem clorickým, t.j.naší C. dur škálou 11. stupněm končící. Tím způsobem obdržíme obrazec poněkud změněný a sice:
I e f ,- a h c ~I dorická,
c f ;r a h c d e phrygická, f	a Ir c d e f lydická,
a Ir c d e f g mixolydická, a h c d e f ; a aeolická, c 1/ í,	11,1— f	a h c jonická,
která poslední škálou zůstala.
Těchto šest modů či šestero postupů diatonických od II., IIL, IV., V., VI. a VIII. (L) stupně naši dur škály vycházejících májméuo mody autli entické t. j. mody základní či hlavní (původní).
My dovolili jsme sobě odvozovati toniuy staré cd naší dur stupnice ovšem jen z důvodů praktických. Nesmíme ale zapomenouti, že každý z těchto hlavnícli či původních modů má svůj modus odvozený či plagální, který rozšířením hlavního modu o č t y ř i t ony do hloubky povstal za tím účelem, aby nápěv o více než jeden 'ton do

hloubky poliybovati se mohl.'1'ím způsobem obdrží každý modus svůj modus pobočný, povstávají tuclíž z každého mody dva.
Tedy ton dorický či modus I. obdrží modus II. takto:
V	rr*\ f
Fina 1 i s či notou závěrečnou zůstává vždy základní to Il (hnalis) modu autlleutickéllo. Což tím jest diiležitější, poněvadž staré zpěvy nezačínají vždy svým prvým stupněm.
Tak jako dorický ton (t. j. naše dur od II. stupně) svou odvozenou či plagáhií co modus II. v chorálních knihách označenou vykázati se může, má též každý z ostatních modu (tonů) nebo třeba ,tonin« svou škálu plagální (od-vozenou), která o 4 stupně do hloubky se pohybuje, avšak závěrečnou notu (finalis) původního či authenticl:ého modu zacllovává. Dělí se tedy tony:

*) Ton závěrečný (finalis).